ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2021 р.           Справа№ 910/9146/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Коротун О.М. 
 
секретар судового засідання: Вайнер Є.І.
за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 07.04.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Юніком"
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 (повний текст рішення складено 18.12.2020)
у справі № 910/9146/20 (суддя Баранов Д.О.)
за позовом  Приватного акціонерного товариства "Юніком" 
до   Акціонерного товариства   "Українська залізниця"              
про    стягнення 2 352 220, 00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Юніком" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства    "Українська залізниця"  (далі - відповідач) про стягнення 2 352 220,00 грн. 
В обґрунтування своїх вимог позивач послався на порушенням відповідачем зобов`язання за договором поставки №ЦЗВ-03-0221701 від 16.06.2017 щодо ненадання позивачу    реквізитів кінцевих одержувачів продукції за рознарядкою №ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 за специфікацією №1, яка підлягала поставці за вказаною рознарядкою, та не направленню рознарядок на постачання світильників місцевого освітлення у кількості 1048 шт. за специфікацією №2, що спричинило позивачу збитки у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди). У зв`язку з чим, Приватне акціонерне товариство "Юніком" просило стягнути з відповідача 2 352 220, 00 грн., з яких 1 482 380, 00 грн. - за ненадання відповідачем реквізитів кінцевих одержувачів та 869  840, 00 грн. - за не направлення рознарядок.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Юніком" до Акціонерного товариства   "Українська залізниця"   про стягнення 2 352 220, 00 грн. - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять документів, які б беззастережно підтверджували реальну можливість отримання Приватним акціонерним товариством "Юніком" грошових сум у разі здійснення відповідачу поставки товару за договором поставки №ЦЗВ-03-02217-17-01 від 16.06.2017 саме у розмірі визначеної позивачем "упущеної вигоди" в сумі 2    352 220, 00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Юніком" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення  Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у повному обсязі та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт вказує, що ідентифікаційними ознаками, які беззаперечно підтверджують те, що продукція замовлена ПАТ "Юніком" у ТОВ «СВП «Квазар» за специфікацією №1/2018 від 03.01.2018 до договору підряду №ПОД-01/000005 від 14.12.2017 та планувалася до постачання за договором поставки №ЦЗВ-ОЗ-О2217-17-01 від 16.06.2017  і додатковою угодою №1 від 29.12.2017 є те, що повне найменування продукції складається із смислового найменування продукції та найменування позначення креслення, якому така продукція відповідає. Отже, очікування ПАТ "Юніком" на отримання доходу є правомірним та реальним.
Скаржник стверджує, що розмір упущеної вигоди розрахований як різниця вартості доходу, який ПАТ "Юніком" повиненно було отримано у разі належного виконання відповідачем договору поставки в повному обсязі, тобто у разі постачання 2 834 од. товару та вартості витрат, які позивач повинен був понести у зв`язку з необхідністю виготовлення та придбання вказаної продукції, згідно із  специфікації №1/2018 від 03.01.2018 року на 2 834 од. за договором підряду №ПОД- 01/000005 від 14.12.2017, укладеного між  ПАТ "Юніком" та ТОВ СВП "Квазар".
Апелянт наголошує, що здійснив всі  необхідні та можливі заходи щодо попередження збитків внаслідок неналежного виконання договору поставки відповідачем. 
Приватне акціонерне товариство "Юніком" звертає увагу, що замовник не надав належних та допустимих доказів підтвердження зміни його річного плану закупівель та їх розміщення на порталі, якими є зміни, що розміщені на порталі уповноваженого органу. Крім того, як слідує з електронної системи публічних закупівель"Рrozorro" змін не було внесено ані в реальний план фінансування, ані в план закупки замовника.
Скаржник наголошує, що відповідно до пункту 4.5 договору на замовника було покладено обов`язок повідомити постачальника письмово про зміну реальних планів фінансування та планів закупки. Проте, відповідач не виконав вказані умови договору, що  спричинило постачальнику збитки. Крім того, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у останнього перешкод, що завадили відповідачу узгодити з позивачем поставку продукції згідно з шостої рознарядки або розірвати (змінити) договір в цій частині, письмово повідомивши позивача про зміну реальних планів фінансування та планів закупки, та/або уклавши з позивачем про це додаткову угоду до договору поставки, як це передбачено умовами п. 4.5 договору.
На думку апелянта, судом першої інстанції було неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, а саме не застосовано ст. ст. 224, 225, 226 Господарського кодексу України, які підлягали застосуванню, та застосовано ст. 623 Цивільного кодексу України, що не підлягала застосуванню.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у своєму відзиві, наданому до суду 25.02.2021, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без  їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що станом на початок січня 2018 року показники плану було виконано в повному обсязі. У зв`язку з чим, враховуючи положення абзацу 5 пункту 5.2 договору поставки філія «ЦЗВ» не може нести відповідальність за ненадання ПАТ «Юнікон» рознарядок, оскільки таке найменування продукції як «Світильники місцевого освітлення», що складає предмет спірного договору, в заявленій кількості було відсутнє в плані AT «Укрзалізниця» на 2018 рік.
Акціонерне товариство    "Українська залізниця" стверджує, що позивач не надав доказів, а саме: понесення збитків (упущеної вигоди) від припинення взаємовідносин з підрядником ТОВ «СВП «Квазар»; сплату господарських чи фінансових санкцій за ненадання ПАТ «Юнікон» замовлень на адресу ТОВ «СВП «Квазар»; пов`язаності спірного договору поставки та укладеного з ТОВ «СВП «Квазар» договору підряду.
Відповідач вказує, що позивачем не доведено вину АТ "Українська залізниця" у нанесенні збитків за порушення договірних зобов`язань.
        
Узагальнені доводи письмових пояснень та заперечень на відзив Приватного акціонерного товариства "Юніком"

15.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Приватним акціонерним товариством "Юніком" подано письмові пояснення та заперечення на відзив, які за своїм змістом є тотожними апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.02021 передані на розгляд колегії суддів у складі: Майданевич А.Г. - головуючий суддя, судді Коротун О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 поновлено Приватному акціонерному товариству "Юніком" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/9146/20, відкрито апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 15.03.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 оголошено  перерву у розгляді справи №910/9146/20 до 07.04.2021.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 07.04.2021 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Представник відповідча у судовому засіданні апеляційної інстанції 07.04.2021 заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

За результатами проведення закупівлі продукції шляхом використання електронної системи закупівель згідно із Законом України "Про публічні закупівлі" 16.06.2017 між Приватним акціонерним товариства "Юніком" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством    "Українська залізниця"    в особі філії "Центр забезпечення виробництва"    Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) укладено договір поставки №  ЦЗВ-03-02217-01 (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.
Загальна сума даного договору на момент його підписання складає - 10  645  320,00 грн., крім того ПДВ 20% - 2  129  064,00 грн., що разом становить 12  774  384,00 грн. (пункт 4.3 договору).
Сторони у пункті 4.5 договору встановили, що обсяги закупівлі та сума договору може бути змінена замовником у зв`язку зі зміною реального фінансування та планів замовника. Про зміну обсягів закупівлі замовник повідомляє постачальника шляхом направлення листа або шляхом укладання додаткової угоди до договору поставки.
Згідно з пунктом 5.1 договору постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до...) пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог "Інкотермс" в редакції 2010 року). Вантажовідправником продукції може бути третя особа, зазначена постачальником.
Пунктом 5.2 договору передбачено, що поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник.
Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направлення сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (е-mail). Після отримання рознарядки по електронній пошті (е-mail) постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту (е-mail)    замовника, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни.
Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.
Матеріальні витрати, що виникли при поверненні продукції, яка не була письмово заявлена, покладається на постачальника.
Замовник не несе відповідальності за ненадання рознарядок (ненадання не в повному обсязі), якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування замовника.
За необхідності, рознарядка може бути відкоригована замовником, про що обов`язково повідомляється постачальнику.
Сторони у пункті 5.3 договору визначили, що датою поставки продукції вважається дата прийняття    цієї продукції вантажоодержувачем - кінцевим одержувачем, реквізити якого зазначені у рознарядці замовника, що підтверджується належно оформленим актом прийому-передачі, який підписується представниками вантажоодержувача, постачальника та затверджується керівництвом служби залізниці вантажоодержувача, оригінал якого надається замовнику.
Після готовності продукції до відвантаження, постачальник направляє замовнику факсом наступні документи: рахунок-фактуру; документи, що підтверджують якість продукції, зазначені у п. 2.2 договору (пункт 5.4 договору).
Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2017. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника - до повного виконання (п. 13.7 договору).
Сторони підписали специфікацію №1 до договору поставки № ЦЗВ-03-02217-01 від 16.06.2017 на поставку світильників місцевого освітлення, креслення Ю.03.11.040,  у кількості 5244 одиниць за ціною 2030 грн. за одиницю, на загальну суму 10  645  320,00 грн., крім того ПДВ - 2  129  064,00 грн., що разом становить  12  774  384 грн., зі строком дії договору до 31.12.2017.
29.12.2017 між Приватним акціонерним товариства "Юніком" та Публічним акціонерним товариством    "Українська залізниця"    в особі філії "Центр забезпечення виробництва"    Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" укладено  додаткову угоду № 1  до договору поставки № ЦЗВ-03-02217-01 від 16.06.2017. 
У пункті 1 додаткової угоди №1 сторони вирішили включити до договору № ЦЗВ-03-02217-01 специфікацію № 2 на суму: 2    127    440, 00 грн., крім того ПДВ 20% - 425 488,00 грн., що разом становить 2 552 928,00 грн.
Згідно з пунктом 2 додаткової угоди №1  пункт 4.3 договору    №    ЦЗВ-03-0221701 викладено в наступній редакції:    "Загальна сума даного договору складає: 12        772        760, 00 грн, крім того ПДВ 20%    - 2        554        552, 00 грн, що разом становить - 15        327        312, 00 грн.".
У пункті 3 додаткової угоди №1 пункт 13.7 договору поставки викладено в редакції: "Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2018. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника - до повного виконання".
На виконання вимог додаткової угоди №1, сторони підписали специфікацію №2  до договору поставки № ЦЗВ-03-02217-01 від 16.06.2017 на поставку світильників місцевого освітлення, креслення Ю.03.11.040,  у кількості 1048 одиниць за ціною 2030 грн. за одиницю, на загальну суму 2  127 440,00 грн., крім того ПДВ - 425 488,00 грн., що разом становить  2  552  928,00 грн.
Звертаючись з позовною заявою позивач послався на порушенням відповідачем зобов`язання за договором поставки №ЦЗВ-03-0221701 від 16.06.2017 щодо ненадання позивачу    реквізитів кінцевих одержувачів продукції за рознарядкою №ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 за специфікацією №1, яка підлягала поставці за вказаною рознарядкою, та не направленю рознарядок на постачання світильників місцевого освітлення у кількості 1048 шт. за специфікацією №2, що спричинило позивачу збитки у вигляді неодержаного прибутку (упущеної вигоди). У зв`язку з чим, Приватне акціонерне товариство "Юніком" просило стягнути з відповідача 2 352 220, 00 грн., з яких 1 482 380, 00 грн. - за ненадання відповідачем реквізитів кінцевих одержувачів та 869  840, 00 грн. - за не направлення рознарядок.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до   статті 509 Цивільного кодексу України та  статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, договір, укладений між Приватним акціонерним товариства "Юніком" та Публічним акціонерним товариством    "Українська залізниця"    в особі філії "Центр забезпечення виробництва"    Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.
Пунктом 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
З матеріалів справи вбачається, що Приватне акціонерне товариство "Юніком" виконало у повному обсязі п`ять рознарядок, за специфікацією №1, на загальну кількість 3  458 од., на суму 8 423 688,00 грн. з ПДВ, а саме: № ЦЗВ-20/2685 від 04.07.2017 на суму 1 002 820,00 грн., ПДВ - 200        564, 00 грн, разом з ПДВ - 1 203 384,00 грн.; № ЦЗВ-20/3015 від 28.07.2017    на суму 1 079 960,00 грн., ПДВ - 215        992, 00 грн., разом з ПДВ - 1 295 952,00 грн.; №ЦЗВ-20/3960 від 22.09.2017 на суму 1  157 100,00      грн., ПДВ - 231    420, 00 грн., разом з ПДВ - 1 388 520,00 грн.; № ЦЗВ-20/4253 від 09.10.2017 на суму 1 002 820 грн., ПДВ - 200 564,00 грн., разом з ПДВ - 1 203 384,00 грн.; № ЦЗВ-20/5363 від 21.11.2017 на суму 2 777 040,00 грн., ПДВ - 554  408, 00 грн., разом з ПДВ - 3 332 448,00 грн.
Публічне акціонерне товариство  "Українська залізниця"    в особі філії "Центр забезпечення виробництва" направило позивачу шосту рознарядку №ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017, яка була отримана останім 09.01.2018. У вказаній рознарядці відповідач повідомив про готовність прийняти запасні частини до пасажирських вагонів (в обсязі КВР) на загальну суму 4 350  696,00 грн. у кількості 1  786 одиниць, найменування "Світильник місцевого освітлення", креслення Ю.03.11.040. Також, у рознарядці вказано, що відповідно до п. 5.2 договору поставки № ЦЗВ-03-02217-01 від 16.06.2017 дана рознарядка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності до прийому продукції. Реквізити кінцевих вантажоодержувачів буде повідомлено додатково (т. 1; а.с. 58-59).
Отже, протягом строку дії договору відповідач направив позивачу шість рознарядок на поставку продукції, за специфікацією №1, на загальну кількість 5 244 од., на суму 12 774 384, 00 грн. з ПДВ.
Крім того, як вказувалось вище, на виконання умов додаткової угоди № 1, 29.12.2017 сторони підписали специфікацію №2  до договору поставки № ЦЗВ-03-02217-01 від 16.06.2017 на поставку світильників місцевого освітлення, креслення Ю.03.11.040,  у кількості 1048 одиниць за ціною 2030 грн. за одиницю, на загальну суму 2  127 440,00 грн., крім того ПДВ - 425 488,00 грн., що разом становить  2  552  928,00 грн. (т. 1; а.с. 38-40).
01.02.2018 позивач надіслав відповідачу засобами електронного зв`язку лист вих. №43-УКПВ від 31.01.2018, в якому повідомив, що Приватне акціонерне товариство "Юніком" готово до постачання товару "Світильник місцевого освітлення Ю.03.11.040" у кількості 1  048 одиниць. Також, просив направити на адресу ПАТ "Юніком" реквізити кінцевих вантажоодержувачів  на вказану в рознарядці №ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 кількість товару (т. 1; а.с. 135-136).
22.06.2020 Приватне акціонерне товариство "Юніком" направило Публічному акціонерному товариству  "Українська залізниця"    в особі філії "Центр забезпечення виробництва" лист від 19.06.2020 №141-УстаІ/ЮрВ, в якому вказало, що, оскільки АТ "Українська залізниця" не надало реквізитів кінцевих одержувачів продукції для виконання рознарядки №ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 та будь-яких інших рознарядок для поставки залишку продукції за договором, тому АТ "Юніком" втратило інтерес щодо виконання зобов`язань з поставки продукції за договором та відмовляється від прийняття від АТ "Українська залізниця" інших рознарядок до виконання за цим договором.
У позовній заяві позивач вказав, що не здійснив поставку товару в кількості 2  834 одиниць  (1786 од. за специфікацією №1 та 1048 од. за специфікацією №2) у зв`язку із тим, що відповідач відмовився від придбання частини продукції у загальній кількості 2 834 одиниць, що були предметом постачання. Зазначена відмова відповідача виразилась в ненадані Приватному акціонерному товариству "Юніком" реквізитів кінцевих одержувачів продукції за шостою рознарядкою №ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017, за якою підлягало поставці продукція у кількості 1786 одиниць, та не наданням рознарядок на постачання товару в кількості 1048 од., що підлягали постачанню за договором. Вказане не дозволило позивачу здійснити постачання зазначеного обсягу продукції, згідно з  договором постачання, що призвело, з вини відповідача, до спричинення позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди.
Частинами першою та другою  статті 22 Цивільного кодексу України  встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Господарський кодекс України  збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (стаття 224 Господарського кодексу України).
Відповідно до  статті 225 Господарського кодексу України  до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 3 статті 225 Господарського кодексу України при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку,  на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.
Частинами 1-4 статті 226 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.
Сторона, яка порушила своє зобов`язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.
Сторона господарського зобов`язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов`язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.
Не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов`язаної сторони від подальшого виконання зобов`язання.
Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками.
Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє відповідача від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/ 6657/16, від 07.02.2018 у справі №917/1651/16. 
У своїх пояснення відповідач вказав, що 10.01.2018 ПАТ "Юніком" здійснив поставку світильників у кількості 684 одиниць, у зв`язку з чим, станом на початок січня 2018, в розрізі постачання даної номенклатури продукції, показники плану централізованого забезпечення з визначенням номенклатури в кількісних та вартісних показниках капітальних інвестицій для виконання КВР перехідних з 2017 року пасажирських вагонів виконано в повному обсязі. 
Проте, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, 10.01.2018 ПАТ "Юніком" здійснив поставку світильників у кількості 684 одиниць відповідно до п`ятої рознарядки №ЦЗВ-20/5363 від 21.11.2017 (т. 1; а.с 54-57). В той час, як виконання договору щодо направлення Приватному акціонерному товариству "Юніком" реквізитів кінцевих одержувачів продукції за шостою рознарядкою №ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017, за якою підлягала поставка продукції у кількості 1786 одиниць, та направлення рознарядки на постачання продукції, у кількості 1048 одиниць товару, що підлягали постачанню за специфікацією №2, підписаною на виконання умов додаткової угоди №1 до договору поставки № ЦЗВ-03-02217-01 від 16.06.2017, відповідач доказів не надав.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в абзаці 2 пункту 5.2 договору на постачальника покладено обов`язок протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту (е-mail)    замовника, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни.
Однак, позивач звернувся до "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з листом № 43-УКПВ від 31.01.2018 про готовність до постачання товару - "Світильник місцевого освітлення Ю.03.11.040" у кількості 1        048 одиниць, лише 01.02.2018. Тобто, АТ "Юніком" звернулось до відповідача  не протягом доби, як це вказано в абзаці 2 пункту 5.2 договору, а з пропуском строку повідомлення про готовність щодо постачання товару.
Крім того, у вказаному листі позивач зазначив про  готовність    поставки товару в кількості 1  048 одиниць, однак не вказав про готовність поставки товару щодо шостої рознарядки №ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 у кількості 1  786 одиниць, а тільки просив направити на адресу ПАТ "Юніком" реквізити кінцевих вантажоодержувачів  на вказану в рознарядці №ЦЗВ-20/6457 від 30.12.2017 кількість товару.
Отже, з огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення умов договору як відповідачем, так і позивачем.
Відповідно до частини другої     статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. 
Пред`явлення вимоги про стягнення збитків покладає обов`язок саме на позивача довести, що вони не є абстрактними, а дійсно є реальними у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання. При визначені розміру збитків мають враховуватись заходи, вжиті самим позивачем для  їх недопущення. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.
Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.
Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.
Позивач у позовній заяві вказав, що неналежне виконання відповідачем умов договору поставки спричинило АТ "Юнікон" збитки у вигляді неодержаного прибутку (упущена вигода) на загальну суму 2  352  220,00 грн., з яких 1 482 380, 00 грн. - за ненадання відповідачем реквізитів кінцевих одержувачів щодо шостої рознарядки  до договору поставки та 869  840, 00 грн. - за не направлення рознарядок згідно із специфікацією №2 до додаткової угоди №1.
Так, на підтвердження збитків у розмірі 2  352  220,00 грн. позивач долучив до матеріалів справи копію договору підряду №ПОД-01/000005 на виготовлення та поставку продукції, виконання робіт, послуг по технічній документаціїі ноу-хау, що містяться в ній (ТД), яка належить замовнику від 14.12.2017, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Юнікон" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне виробниче  підприємство "Квазар" (підрядник) (т. 1; а.с. 122-127).
Відповідно до пункту 1.1 договору  підряду №ПОД-01/000005 від 14.12.2017 підрядник зобов`язується виготовити і поставити вузли та деталі з власних або наданих замовником матеріалів, в кількості, вартості та за якістю відповідно до специфікацій і переданої технічної документації, які оформлюються як додатки до цього договору, а замовник зобов`язується оплатити виконання таких специфікацій. Спеціфікації є невід`ємною частиною договору.
03.01.2018 сторони підписали специфікацію №1/2018, в якій вказали найменування  "Світильник місцевого освітлення Ю.03.11.040", кількість 2834 шт., загальна суму 4  080  960,00 грн. 
У пункті 1 специфікації №1/2018 зазначено, що строк виробництва і поставки становить 30 календарних днів з дати отримання підрядником письмового замовлення замовника, що є дозволом на початок виробництва замовленої партії продукції. Замовлення може бути подано не пізніше 31.03.2018.
Враховуючи умови договору підряду №ПОД-01/000005 від 14.12.2017 та специфікації №1/2018 від 03.01.2018, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний договір підряду було укладено на виконання договору поставки № ЦЗВ-03-02217-01 від 16.06.2017. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не пов`язаність вказаних договорів.
          Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи наявний лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне виробниче  підприємство "Квазар" №76/5 від 03.04.2018, в якому ТОВ  "СВП "Квазар" вказало, що з 01.04.2018 специфікація №1/2018 від 03.01.2018 втратила свою чинність та не підлягає виконанню, оскільки АТ "Юнікон" не надало замовлення на виробництво та постачання продукції у строк до 31.03.2018. Крім того, ТОВ  "СВП "Квазар" повідомило, що у разі виникнення потреби у виготовлені та постачанні світильників місцевого освітлення у кількості 2  831 шт., необхідно укласти специфікацію до договору у новій редакції.
          Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що специфікація №1/2018 від 03.01.2018 не  була виконана сторонами договору підряду. При цьому, позивач не надав доказів укладення нової специфікації до договору підряду та її виконання.
Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено понесення збитків (упущеної вигоди) через припинення взаємовідносин із підрядником, сплати     господарських або фінансових санкцій за ненадання Приватним акціонерним товариством "Юніком" замовлень Товариству з обмеженою відповідальністю "Спільне виробниче підприємство "Квазар".
Таким чином, місцевий господарський суд правильно вказав, що доводи позивача базуються на розрахунку можливого прибутку у разі надання відповідачем інформації щодо реквізитів вантажоодержувачів згідно з поданої шостої рознарядки у розмірі 1 482 380,00 грн., та у разі надання рознарядок на поставку відповідно до специфікації №2 у розмірі 869 840,00 грн. Розрахунки позивача є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені належними допустимими доказами, які свідчили б про конкретний розмір прибутку.
Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).
Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надав суду належні та допустимі докази понесення збитків, які б підтверджували реальну можливість отримання Приватним акціонерним товариством "Юніком" грошових сум у разі здійснення відповідачем поставки товару за договором поставки № ЦЗВ-03-02217-17-01 від 16.06.2017 саме у розмірі визначеної позивачем "упущеної вигоди" в сумі 2  352 220, 00 грн.
Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги порушення умов договору поставки №  ЦЗВ-03-02217-01 від 16.06.2017 як відповідачем, так і позивачем.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
          Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Юніком" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі № 910/9146/20 задоволенню не підлягає. Рішення  Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі № 910/9146/20  слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Юніком" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі № 910/9146/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі № 910/9146/20 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство "Юніком".
4. Матеріали справи №910/9146/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
          
          Повний текст постанови підписано  26.04.2021 у зв`язку із перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Коротун