ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4463/21 Справа № 191/3940/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим було укладено договір № б/н від 16 жовтня 2008 року, за умови якого останній отримав кредит у розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не належним чином виконував, внаслідок чого станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 14 453, 60 грн., з яких: 2 407, 49 грн. – заборгованість за кредитом, 6 394, 53 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 725, 22 грн. - заборгованість за пенею та комісієюя, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 676,36 грн. - штраф (процентна складова), яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за договором б/н від 16 жовтня 2008 року станом на 31 серпня 2019 року в сумі 14 453, 60 грн., яка 
складається з: 2407, 49 грн. – тіло кредиту; 6394, 53 грн. – проценти за користування кредитом; 4725, 22 грн. – пеня та комісія; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 676, 36 грн. - штраф (процентна складова).
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, кредитні кошти в добровільному порядку не повернув, розмір заборгованості станом на 31 серпня 2019 року у розмірі 14 453,60 грн. підтверджений документально.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що банк звернувся до суду з пропуском визначеного законом трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Крім того, ОСОБА_1 було подано заяву про застосування строку позовної давності, на наявність якої суд першої інстанції увагу не звернув.
Відзив на апеляційну скаргу банк не подавав.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало копію анкети-заяви від 16 жовтня 2008 року, відповідно до якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську карту з бажаним кредитним лімітом 7 000 грн. з базовою процентною ставкою 2,5 % на місяць (30% річних).
Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані. 
Заява позичальника містить текст про ознайомлення та погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил погоджено споживачем.
        ОСОБА_1 порушив умови договору, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 14 453, 60 грн., яка складається з: 2407, 49 грн. - заборгованості за кредитом; 6394, 53 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом; 4725, 22 грн. – заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 676, 36 грн. - штраф (процентна складова).
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 31 серпня 2019 року заборгованість за кредитом в добровільному порядку не повернув.
       Погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на наступне.
       Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 16 жовтня 2008 року заборгованість в сумі 2 407, 49 грн. виникла у ОСОБА_1 з 31 жовтня 2012 року (а.с. 6). Натомість, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом лише 21 жовтня 2019 року, тобто поза межами загального строку позовної давності.
У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Під час перегляду справи в апеляційного порядку знайшли підтвердження доводи позивача про те, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, у результаті чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором.
Водночас, позивач звернувся до суду з указаним позовом з пропуском строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, що є самостійною підставною для відмови у позові.
Встановивши наявність кредитних правовідносин між сторонами згідно договору від 16 жовтня 2008 року та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем, враховуючи, що останнє використання кредитної картки відповідачем відбулося 25 жовтня 2010 року у сумі 400 грн., деталі операції «надходження готівки за платіжними картками НОМЕР_1 депозит», та списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості протягом всього часу користування кредитною карткою відповідачем, тобто про своє порушене право банк довідався та міг довідатись в листопаді 2010 року, наступного місяця після останнього використання кредитної картки, в той час, як з позовом до суду банк звернувся лише 21 жовтня 2019 року, враховуючи подання відповідачем до ухвалення судом першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності (а.с. 102), яку суд першої інстанції не взяв до уваги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, у зв`язку з пропуском останнім без поважних причин трирічного строку позовної давності. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1  в порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанцій у розмірі 2 881, 50 грн.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь   ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанцій у розмірі 2 881, 50 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути 
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                        М.Ю.Петешенкова

       Судді:                                                                В.С. Городнича

О.В. Лаченкова