33/804/290/21 
                                                                                264/828/21

                                                       Суддя 1-ої інстанції Литвиненко Н.В.
                                Суддя доповідач – Куракова В.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП                                                               

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року                                                                                               м. Маріуполь

            Суддя  судової палати з розгляду  кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Куракова В.В., за участю ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Дьоміна О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кременівка Володарського району Донецької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1                    ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - 

УСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що 07 лютого 2021 року о 10 годині 40 хвилин ОСОБА_1 на блокпосту № 016, який розташований за адресою: м. Маріуполь,   пр-т. Карпова, буд. 1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя), від проходження медичного огляду для визначення стану сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова суду першої інстанції незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів факту керування ним транспортним засобом. Зауважує, що працівник поліції ОСОБА_2 в ході надання показів в суді першої інстанції не зазначав про те, що він бачив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак суд першої інстанції дані обставини встановив самостійно.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши                     ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Дьоміна О.М.,  які  в повному обсязі підтримали доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити за таких підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порядок та процедура оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України передбачені «Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом № 1376 від 06.11.2015 МВС України (далі Інструкція).
Відповідно до п. 15 р. 2 вищевказаної Інструкції до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).
З письмових пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що він пояснює про події 2019 року, в той же час як інші наявні в справі про адміністративне правопорушення документи вказують на те, що події мали місце у 2021 році. 
Правовими положеннями ст. 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи, що зміст пояснень свідка ОСОБА_3 істотно суперечить іншим доказам, наявним в даній справі про адміністративне правопорушення, а всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції не може вважати пояснення свідка ОСОБА_3 допустимим доказом.
Обов`язок виконати вимогу поліцейського, встановлену у п. 2.5 ПДР виникає виключно у особи, яка є водієм, а тому факт приналежності особи до спеціального суб`єкта – водія повинен бути доведений органом, що складає матеріали про адміністративне правопорушення.
Аналізуючи наявні в даній справі матеріали,  суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність в ній доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, адже поліцейський Посувайло М.М. в ході розгляду даної справи в суді першої інстанції спростував інформацію, викладену в його рапорті, що знаходиться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення (а.с. 5), оскільки він не був очевидцем керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а відтак не може стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. При цьому працівниками поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення не було опитано працівників поліції, які фактично зупинили транспортний засіб та бачили, хто їм керував. В ході судового розгляду в суді першої інстанції працівників поліції, які зупиняли авто, приналежне ОСОБА_1 на       блок-посту ані ОСОБА_2 , ані безпосередньо судом встановлено не було, що підтверджується аудіозаписом судового засідання. За таких підстав органом, що склав матеріали про адміністративне правопорушення не надано доказів на підтвердження безпосередньо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Виходячи з викладеного, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 

   ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 травня 2021 року відносно ОСОБА_1 скасувати.
Провадження по справі закрити на підставі  п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                            В.В. Куракова