Справа № 759/20090/20                                           Головуючий в суді І інстанції - Бандура І.С. 
Провадження № 33/824/103/2021                              Доповідач в суді ІI інстанції - Свінціцька О.П.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
 
Іменем    України
 
25 травня 2021 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі:
судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника Панченка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні  справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Панченка О.В. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва  від 26 листопада 2020 року,
 
в с т а н о в и в :
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва  від 26 листопада 2020 року
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого       ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
ОСОБА_1  притягнуто до відповідальності за те, що він, 27 жовтня 2020 року о 00 годині 10 хвилин, керував автомобілем "Chevrolet Lacetti", номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Сім`ї Сосніних, 17 в м. Києві, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України. 
У апеляційній скарзі захисника указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважав, що розгляд у суді першої інстанції проведений формально, а зібрані матеріали досліджені із неналежною повнотою. Так, апелянтом указано про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, та був зупинений працівниками поліції саме під час керування ним. Дані твердження, на переконання захисника, знаходять своє відображення як в поясненнях свідків, так і в відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції. Також, стороною захисту, звернуто увагу на те, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , а саме останньому було одразу запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, в той час як вимогу про проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції до останнього висунуто не було. Наведені обставини, на думку апелянта, є грубим порушенням як вимог ст. 266 КУпАП, так і вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» № 1395 від 07.11.2015. Окрім цього, захисник додатково зауважив про те, що редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка діяла на момент складання проколу про адміністративне правопорушення, не передбачала відповідальності за дії, які постановлені у вину ОСОБА_1 , а відтак, на переконання останнього, у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП не відповідає диспозиції наведеній нормі в КУпАП. Просив скасувати постанову на підставі ч. 1 ст. 247 та п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.  
            Вислухавши пояснення:
ОСОБА_1 та його захисника,  які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;
свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1   у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.
Такий висновок підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 27.10.2020, в якому викладені обставини вчинення правопорушення, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, відповідно до якого водій ОСОБА_1  в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до яких ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і в медичному закладі, розпискою ОСОБА_1 про те, що він зобов`язувався не керувати транспортним засобом до повного витверезення, іншими доказами.
Дослідивши вказані докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги захисника в частині того, що вказаний автомобіль не перебував у русі та ОСОБА_1 ним не керував, не ґрунтуються на матеріалах справи. Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, ОСОБА_1 в ході розмови з працівниками поліції пояснював, що він рухався на автомобілі «Chevrolet Lacetti» до магазину «Ашан», зупинився на пішоходному переході і пропускав пішоходів, в цей час відчув удар, інший автомобіль здійснив зіткнення з його автомобілем та втік з місця ДТП. Він викликав працівників поліції і залишався на місці ДТП. Аналогічні пояснення були надані ОСОБА_1 в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції та підтверджені також поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . При цьому під час оформлення працівниками поліції матеріалів за фактом ДТП, у останніх виникла підозра щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівниками поліції було запропоновано водію ОСОБА_1 пройти у встановленому законом  порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» так і в закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки та відмовився проходити огляд у медичному закладі. При цьому з відеозапису чітко вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 роз`яснено суть вчиненого правопорушення та вказана відмова була зафіксована за участі двох свідків, які були запрошені працівниками поліції. При цьому ОСОБА_1 будь - яких зауважень не висловлював. За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом повністю спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції та поясненнями самого ОСОБА_1 і поясненнями свідків.
Доводи апеляційної скарги в частині порушення поліцейським порядку огляду на стан сп`яніння, не ґрунтуються як на вимогах нормативних документів, так і на матеріалах справи. Сама процедура пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та фіксація відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду була проведена у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та положень Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що працівником поліції в присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу - приладу Драгер. Також працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. При цьому суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була доволі чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови, що указує на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Таким чином дії працівників поліції в даній ситуації є такими, які відповідають вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735.
Суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 та свідків  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про те, що на місці події ОСОБА_1 вживав ліки, оскільки сильно хвилювався, а тому відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, бо боявся що прилад покаже наявність алкоголю. Так, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, ОСОБА_1 під час висунення працівником поліції вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння будь - яких пояснень щодо вживання ним ліків не надавав та будь - яких зауважень не висловлював. Крім того, суд ставиться критично до показань свідків, оскільки свідки є близькими особами. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог п.2.10є ПДР, у разі причетності до дорожньо - транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі.
Не грунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності закриття провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.6 ст. 247 КУпАП.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна. Між тим, Законом України від 22.11.2018 № 2617 VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 01.07.2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП була посилена, ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасуванняакта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена. Крім того, Законом України від 17.06.2020 № 720-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст. 130 КУпАП та доповнено КК України статтею 2861. Тобто після набрання чинності Законом України від 17.06.2020 № 720-XI була відновлена дія того закону у тій же самій його редакції, за якою ОСОБА_1 притягується до відповідальності.
Таким чином відсутні підстави для закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП відповідно до п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Інші доводи, які наведені захисником у апеляційній скарзі, не дають підстав для визнання незаконною та необґрунтованою ухваленої щодо ОСОБА_1  постанови та необхідності її скасування.
Суд вважає, що у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції із належною повнотою були доведені як подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП так і вина ОСОБА_1 у його вчиненні.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що розгляд цієї справи суддею місцевого суду проведений відповідно до вимог закону, при її розгляді та ухваленні рішення суддею дотримані вимоги ст. 23, 245, 280 КУпАП, рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення є обґрунтованим і належним чином мотивоване. Підстав для скасування чи зміни постанови судді Святошинського районного суду м. Києва  від 26 листопада 2020 року щодоОСОБА_1 суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу захисника  без задоволення.  
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,
 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника Панченка О.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва  від 26 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін. 
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                            О.П. Свінціцька