П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
31 травня  2021 року                                                                                     місто  Київ
                                                                                                       справа № 382/1221/20
                                                                                  провадження №22-ц/824/7630/2021                                                                                                                  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний  банк «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на  рішення Згурівського районного суду Київської області від 3 березня 2021  року, ухвалене  у складі судді Денисенко Н.О.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний  банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 6 жовтня 2011 року.
Відповідачка ОСОБА_1   при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає  між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5800 грн.
Таким чином, банк свої зобов`язання за договором  виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого ліміту.
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Станом  на 31 серпня 2020  року відповідач має заборгованість в сумі 13865 грн.01 коп., з яких: 9662 грн.88 коп. заборгованість за простроченим  тілом кредиту, 4152 грн.13 коп. заборгованість за  простроченими відсотками, 50 грн. нарахована пеня.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив  позов задовольнити.
 
Рішенням Згурівського  районного суду Київської області від 3 березня 2021 року  у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі
В апеляційній скарзі посилається на те, що  рішення є необґрунтованим та незаконним,  винесене з  порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зокрема, посилається на те, що   встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Суд першої інстанції оскаржуваним рішенням  не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту,  місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який  є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.
Правом на подання відзиву відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року  відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 квітня  2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає   задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом установлено, що  6 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та відповідачкою ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач оформила ощадкнижку (депозит).
У графі «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна/GOLD» інформація відсутня. Анкета-заява від 6 жовтня 2011 року не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору, в тому числі на умовах, про які зазначає банк у позовній заяві.
На підтвердження погодження умов договору АТ КБ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви  витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за зазначеним договором станом на 31 серпня 2020 року у розмірі 13865 грн.01 коп., з яких: 9662 грн.88 коп. - за тілом кредиту, в тому числі 9662 грн.88 коп. за простроченим тілом кредиту, 4152 грн.13 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 50 грн. - нарахована пеня.
Крім того, установлено, що анкета-заява від 6 жовтня 2011 року містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування, зокрема строку повернення грошових коштів, розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядку нарахування пені.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні позивач не довів існування між сторонами саме кредитних правовідносин на умовах, зазначених у позові, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. Із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що заборгованість позивачем нараховувалась з урахуванням відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, які позивачу були нараховані безпідставно, оскільки  позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що при укладенні договору сторони погодили вартість кредиту та відповідальність  позичальника за порушення зобов`язання, порядок та розмір їх нарахування.
З урахуванням наведеного під час розрахунку заборгованості слід враховувати лише фактично використані та повернуті позичальником кошти банку.
Із наданої позивачем довідки, вбачається, що старт карткового рахунку за договором б/н (дата укладення не зазначена), оформленого на ОСОБА_1 , відповідає  5 травня 2014 року. Перша кредитна карта видана за договором б/н (дата укладення не зазначена) також 5 травня 2014 року.  Заборгованість за тілом кредиту на 31 травня 2015 року складала 5794 грн.66 коп. Із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 1 червня 2015 року по 31 серпня 2020 року відповідач не витрачала кредитних коштів взагалі. Проте, за цей період погасила заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5183 грн.25 коп., за простроченим тілом кредиту - 9592 грн.82 коп., а всього 14776 грн.07 коп. Відповідно до наданого розрахунку - тіло кредиту штучно збільшилося за рахунок включення у його розмір інших складових вартості кредиту щодо яких сторонами не досягнуто згоди при укладенні договору. Оскільки відповідачем було внесено на погашення заборгованості більше, ніж витрачено, тому  наявність заборгованості є не підтвердженою. 
Що стосується  вимог про стягнення пені, то в цій частині  вимоги є недоведеними, оскільки сторонами відповідні умови договору не узгоджені.
Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам та вимогам матеріального права.
В частинах 1 та 2  статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї  із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання  має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до  ч. ч. 1, 2  ст. 1054 ЦК України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.                                                          
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в  якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У заяві позичальника від  6 жовтня 2011 року    процентна ставка  не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема  пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та пені , в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 6 жовтня 2011  року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Універсальна Contract»,  «Універсальна Gold», які додані позивачем до позовної заяви
Кожний вид пільгової картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів.
Наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та  Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема  й щодо  сплати неустойки (пені), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору  щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені , надані банком Витяг з  Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За наведених обставин  висновок суду першої інстанції про  відсутність  правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»  заборгованості за нарахованими відсотками та пені  у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 6 жовтня 2011 року,  є законним і обґрунтованим. При цьому судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту, оскільки з наданого позивачем до позовної заяви розрахунку вбачається, що  відповідачем сплачено  за період  1 червня 2015 року по  31 серпня 2020 року 14776 грн.07 коп., в тому числі 9592 грн.82 коп. за простроченим тілом кредиту, що  перевищує суму заборгованості, яка існувала станом на 31 травня 2015 року, в сумі 5794 грн.66 коп., і після цієї дати відповідачка ОСОБА_1    кредитних коштів не витрачала. Збільшення тіла кредиту за рахунок включення у його розмір інших складових вартості кредиту, щодо яких  сторонами при укладенні договору не досягнуто згоди,  не  дає підстав для стягнення цієї суми з відповідача.
Крім того, слід зауважити, що судом першої інстанції  правильно враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові  від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 в частині  вирішення вимог про стягнення  нарахованих відсотків та пені. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то висновки Великої Палати Верховного Суду  не підлягають врахуванню у цій справі, оскільки обставини щодо  повернення позичальником грошових коштів у рахунок погашення заборгованості у цих справах не тотожні.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норма матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.
            Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Згурівського районного суду Київської області ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375,  381-384, 390  ЦПК  України, 
суд,-
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                             
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 Рішення  Згурівського районного суду Київської області  від 3 березня   2021 року  в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач

                                                                                                   А.М. Стрижеус