Постанова
Іменем  України 
17 травня 2021 року
м. Київ
справа № 754/14094/17
провадження № 61-3591св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач - заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А. від 03 лютого 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описовачастина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури  № 3 звернувся до суду із позовом про витребування майна, посилаючись на те, що під час досудового розслідування в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань з № 42017101030000043 від 14 квітня 2017 року, місцевою прокуратурою встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , що належить територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради, вибула з її володіння без волі власника.
Указував, що будинок по вищевказаній адресі на підставі рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02 грудня 2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» включений до переліку об`єктів права комунальної власності територіальної громади                 м. Києва в додатку 3 вказаного рішення, а отже належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. 10 грудня 2010 року розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 1112 будинок за вищевказаною адресою віднесено до сфери управління Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації.
Також вказував, що на підставі підробленого рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2011 року за ОСОБА_2 була проведена реєстрація права власності на дану квартиру, квартира в подальшому декілька разів відчужувалася і на даний час право власності зареєстроване за ОСОБА_1 .
Вважав, що спірна квартира підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на підставі статті 388 ЦПК України на користь розпорядника майна - територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.
Судові рішення, ухвалені по справі
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня  2018 року скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову. Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,4 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 644401480364. Вирішено питання про судові витрати.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна, Київський апеляційний суд в постанові від 19 лютого 2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року, виходив із того, що спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, що підтверджується рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096, яким затверджено переліки об`єктів права комунальної власності  територіальної громади м. Києва, у додатку до якого під № 11 значиться будинок АДРЕСА_1 , та прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, для витребування у відповідача майна, яке вибуло з власності територіальної  громади м. Києва поза її волею, при відсутності незаконних дій органів влади або органів місцевого самоврядування.
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови від 19 лютого 2019 року, в якій просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року в справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради, до                     ОСОБА_1 про витребування майна, і закрити провадження у цій справі. 
Заяву мотивувала тим, що 12 жовтня 2020 року вона одержала поштове реєстрове відправлення - реєстровий лист з повідомленням відправника про його вручення, в якому міститься ухвала про відкриття провадження від 11 вересня 2020 року Деснянського районного суду м. Києва у цивільній справі № 754/11618/20 за позовною заявою Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 ,                       ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення, а також копії вказаної позовної заяви та документів, що додані до неї. У результаті вивчення отриманої позовної заяви і доданого до неї як додаток № 1 розпорядження Київської міської  державної адміністрації                 № 1307 від 27 липня 2019 року «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир». З`ясувалися нові істотні для справи № 754/14094/17 обставини про те, що витребувана у неї квартира ніколи не перебувала у складі комунальної власності територіальної громади м. Києва, тобто територіальна громада м. Києва ніколи не була власником цього житла, прийнятого до складу комунальної власності тільки 24 липня 2019 року на підставі пункту 1 зазначеного розпорядження Київської міської державної адміністрації, пунктом 2  зазначеного розпорядження зафіксовано доручення Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації про вжиття заходів щодо проведення вперше державної реєстрації права власності територіальної громади м. Києва на витребувану у неї нерухомість у 2019 році.
На час подання позову до суду першої інстанції і вирішення викладених у ньому позовних вимог апеляційним судом не були встановлені істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи про відсутність права комунальної власності та державної реєстрації цього права на витребувану квартиру за територіальної громадою м. Києва.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишено без задоволення.
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив із того, що зазначені заявником обставини не можна вважати нововиявленими обставинами в розумінні положень статті 423 ЦПК України.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
02 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року.
Підставами касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідністю обгрунтування оскаржуваної ухвали висновкам викладених у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц, постановах Великої Палати Верховного Суду: від                      17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від             20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц та у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16.
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
23 квітня 2021 року заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Верховного Суду із відзивом на касаційну скаргу              ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що апеляційний суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови суду від 19 лютого 2019 року за нововиявленими обставинами, оскільки обставини, на які посилається відповідач, не є нововиявленими у розумінні частини другої статті 423 ЦПК України, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, та не існували на час розгляду справи в суді. Також, при вирішенні заяви ОСОБА_1 апеляційним судом враховано, що вищезазначене розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є нововиявленою обставиною, оскільки є новим доказів, а обставини щодо належності спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва були предметом дослідження у судових інстанціях під час розгляду справи по суті, в тому числі Верховним Судом.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду 
від 02 квітня 2020 року  відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали справи  № 754/14094/17 з Деснянського районного суду м. Києва.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною другою статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рощення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata- принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV V. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27,28, ЄСПЛ, 18 листопада                    2004 року).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підставою для перегляду постанови Київського апеляційного суду від               19 лютого 2019 року заявник зазначав розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 липня 2019 року № 1307, згідно з яким спірну квартиру прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Києва.
При вирішення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами апеляційний суд обгрунтовано врахував, що розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 24 липня 2019 року № 1307, яким, згідно з додатком до нього, квартиру по АДРЕСА_1 прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передано до сфери управління Деснянської районної у                          м. Києві державної адміністрації, не існувало на момент розгляду справи Деснянським районним судом м.Києва від 24 жовтня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, а отже зазначене не є нововиявленою обставиною у розумінні положень статті 423 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що обставина, на яку посилається ОСОБА_1 як на нововиявлену, фактично є новим доказом у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій
Доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки останнє ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
У касаційній скарзі ОСОБА_1 міститься клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з виключною правовою проблемою, необхідністю для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки наведені ОСОБА_1 аргументи, в розумінні приписів частини п`ятої статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               М. Є. Червинська
 
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                           В. М. Коротун