УХВАЛА

27 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 824/171/20-а
адміністративне провадження № К/9901/4520/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Пасічник С.С.,  Юрченко В.П., 
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №824/171/20-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання рішення протиправним,,

УСТАНОВИВ:
12.02.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №824/171/20-а (згідно з трек-номером поштового відправлення скаргу надіслано 09.02.2021).
Ухвалою Верховного Суду від 04.03.2021 касаційну скаргу залишено без руху, зобов`язано скаржника усунути недоліки касаційної скарги шляхом надання платіжного доручення щодо сплати судового збору у сумі 4  953,02 грн. за подання касаційної скарги, належного викладення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.
У межах встановленого судом строку скаржником надіслано до суду касаційної інстанції квитанцію від 02.04.2021 №ПН2590, якою сплачено 4953,00 грн судового збору за подання касаційної скарги. Відповідно до Реєстру підтверджень оплат із Казначейства кошти зараховано 02.04.2021.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень встановлено, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли висновку, сума прощеної апелянту основної заборгованості на підставі повідомлень про прощення боргу від 20.10.2016 за кредитними договорами у валюті (долар США), що в гривневому еквіваленті становить 1736686,50 грн є доходом платника податку та підлягає оподаткуванню, як податком на доходи фізичних осіб так і військовим збором. Оскільки, станом на момент проведення перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в податковому органі були наявні відомості з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених позивачу доходів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у грошовій формі, як додаткове благо, яке підлягає декларування від АТ «Укрсиббанк» в ІV кварталі 2016 року в сумі 1736686,50 грн, то такий дохід платника податків підлягає оподаткуванню. Крім того, податковим органом виявлено несплату військового збору позивачем за отриманий дохід у вигляді додаткового блага.
Скаржником вказано, що підставою касаційного оскарження є пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України - відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Також скаржником зазначено про порушення судами попередніх інстанцій статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, статті 370 КАС України, статті 129-1 Конституції України. На думку скаржника, судами попередніх інстанцій без належних процесуально-правових підстав змінено рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07.05.2014 у справі №715/63-14-ц про стягнення з позивача заборгованості в сумі основного боргу 390324,01 грн (сума, яка мала бути визначена як додаткове благо при її прощенні (анулюванні), а не зазначеної в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях суми, яка самостійно визначена відповідачем за повідомленням банківської установи, виходячи з курсу іноземної валюти станом на дату прощення (анулювання).
Верховний Суд зауважує, що вказуючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, скаржником не враховано наявність сталої правової позиції щодо оподаткування прощеного (анульованого) боргу як додаткового блага (підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України). Чернівецький окружний адміністративний суд у рішенні від 01.04.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 у даній справі, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, врахував позицію Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постановах від 24.06.2019 у справі №821/389/18, від 01.10.2019 у справі №826/4578/17.
На даний час існує стала практика Верховного Суду щодо застосування підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, отже посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах є необґрунтованими. Крім того, скаржником не вказано, у чому полягає помилка судів попередніх інстанцій при врахуванні вищезазначеної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Судами попередніх інстанцій аргументовано неврахування рішень Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07.05.2014 у справі №715/63/14-ц, від 21.10.2014 у справі №715/162/14-ц, оскільки сума заборгованості, яка визначена за рішеннями суду в подальшому включена до складу прощеного (анульованого) боргу АТ «Укрсиббанк» на підставі рішень про анулювання кредитної заборгованості у четвертому кварталі 2016 року. Отже, доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Стосовно податкового зобов`язання з донарахування військового збору, скаржником не вказано, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, тобто не викладено належним чином підстави касаційного оскарження, передбачені частиною 4 статті 328 КАС України.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з ухваленими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів. Скаржником не обґрунтовано, у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та як, на думку скаржника, відповідні норми повинні застосовуватися.
Крім того, скаржником не враховані ухвали Верховного Суду від 08.12.2020, від 11.01.2021, від 04.03.2021 у даній справі, якими було роз`яснено, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження відповідно до норм КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 332, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.04.2020 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №824/171/20-а повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді 	 І.А. Васильєва  	
          	 С.С. Пасічник   В.П. Юрченко