Справа № 307/1751/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача),                                суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В.,                                                        розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 29 грудня 2020 року (у складі судді Сойми М.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів і стягнення додаткових витрат на лікування дитини, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у червні 2020 р. 
       Просила збільшити розмір аліментів, присуджених рішенням Тячівського районного суду від 26 липня 2017 р., які підлягають стягненню щомісячно із ОСОБА_1 на свою користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження до 4000 грн. щомісячно та 10 000 грн. щорічно додаткових витрат на її лікування у твердій грошовій сумі, до досягнення дитиною повноліття.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що рішенням Тячівського районного суду від 26 липня 2017 р. із відповідача на її користь стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
       Із часу винесення судом першої інстанції рішення про стягнення аліментів матеріальний стан позивача змінився, оскільки вона змушена витрачати значні кошти на лікування дитини за кордоном, у зв`язку з цим утримання дитини потребує набагато більше коштів, а визначений у 2017 р. розмір аліментів у сумі 1200 грн. є недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та навчання.
       Відповідач має змогу матеріально забезпечувати дитину, оскільки протягом року працює на заробітках у Чеській Республіці, де отримує високі заробітки, які приховує.
       На обґрунтування стягнення додаткових витрат позивач посилається на те, що в 2018 р. спільна донька сторін захворіла на хронічний бронхіт, вона потребує стаціонарного лікування і коштовних ліків.
       Рішенням Тячівського районного суду від 29 грудня 2020 р. позов задоволено частково: збільшено розмір стягуваних аліментів за рішенням Тячівського районного суду від 26 липня 2017 р. і стягнутоіз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати в розмірі 10 000 грн. щорічно на лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 25 червня 2020 р. і до досягнення нею повноліття. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 грн. витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840,80 грн.У задоволенні решти позову відмовлено.
ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції у частині стягнення із нього на користь позивача додаткових витрат у розмірі 10 000 грн. щорічно на лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 25 червня 2020 р. і до досягнення дитиною повноліття, скасувати і постановити нове судове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги відмовити.Доводить про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-стягнення із відповідача щорічно 10 000 грн. додаткових витрат на утримання доньки ставитиме його у скрутне матеріальне становище;
-позивачем не надано жодних доказів того, що доньці встановлений діагноз «хронічний бронхіт» і вона потребує стаціонарного лікування.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити – без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що рішенням є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду зі спірних питань.
Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
Збільшуючи розмір аліментів до 2000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що утримання неповнолітньої доньки, яка хворіє на хронічний бронхіт, потребує від позивача значних зусиль і матеріальних витрат на утримання, спеціальне дієтичне харчування, обстеження та придбання лікарських засобів, а визначений у 2017 році розмір аліментів у сумі 1 200 гривень  на дитину з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, є недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.
Задовольняючи вимогу про стягнення із відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції виходив із того, що ці витрати здійснені на обстеження та лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду першої інстанції оскаржується у частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Судом першої інстанції було встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що також підтверджено копією свідоцтва про її народження (а.с.8).
Неповнолітня донька сторін перебуває на утриманні у позивача, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов та довідкою виконкому Краснянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області (а.с.27, 28).
Рішенням Тячівського районного суду від 16 липня 2018 р. (справа № 307/1770/18) установлено, що неповнолітня ОСОБА_3 захворіла на бронхіт, потребує належного лікування, та з цим діагнозом проходила курс лікування у Кромеріцькій лікарні Чеської Республіки.
Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язанібрати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі узв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, якіотримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Позивачем на обґрунтування необхідності стягнення із відповідача додаткових витрат на утримання доньки у зв`язку з хворобою останньої надала низку медичної документації, яка підтверджує проходження дитиною певних медичних обстежень (а.с.18-26). Також до відзиву на апеляційну скаргу позивачем були надані документи, які підтверджують проходження дитиною лікування у зв`язку з хронічною хворобою, і у зв`язку з цим понесення позивачем матеріальних затрат.
Відповідач, заперечуючи проти стягнення із нього 10 000 грн. щорічно на додаткові витрати на утримання дитини, пов`язані з проходженням останньої лікування, посилається на те, що такі витрати поставлять його у скрутне матеріальне становище, однак відповідач не надає суду жодних доказів, які б підтверджували його майнове становище (про склад сім`ї, наявність чи відсутність рухомого та не рухомого майна тощо).
Також належить зауважити, що якщо суму 10 000 грн. розділити на 12 місяців, то це виходить 833 грн. щомісячно на додаткові витрати на утримання дитини, тобто ця сума не є настільки великою, щоб поставити відповідача в скрутне матеріальне становище, із урахуванням того, що відповідач не надав доказів свого матеріального та майнового становища.
Судом першої інстанції законно задоволено вимогу позивача про стягнення додаткових витрат на утримання доньки.
Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.
Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Тячівського районного суду від 29 грудня 2020 року залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
4. Повне судове рішення складено 22 червня 2021 р.

Судді: