ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4066/21 Справа № 199/6649/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О., 
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                        ОСОБА_1 , 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Амур-Нижньодніпровський районний відділ в місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, - 
                                       ВСТАНОВИЛА: 

       У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с/ради Дальверзін Бекабадського району Ташкентської області станом на 24 серпня 1991 року на території України.
       В обґрунтування заяви посилався на те, що він народився у с/ради Дальверзін, Бекабадського району, Ташкенської області. У 1991 році переїхав до України, де проживав у с. Чернове Автономної Республіки Крим. В період з 01 листопада 1991 року по 30 квітня 1995 року працював в радгоспі ім. Сверлова. У 1995 році заявник разом із цивільною дружиною ОСОБА_2 переїхав до міста Дніпропетровськ. 19 березня 1997 року Первомайським РВ ГУМВС України в Криму заявнику було видано паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 . Однак 13 серпня 2020 року з його автомобіля було викрадено сумку з документами: паспорт громадянина України, картку фізичної особи платника податків, водійське посвідчення, технічний паспорт на автомобіль. Згідно висновку АНД ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області матеріали за заявою ОСОБА_1 було списано у зв`язку тим, що встановити обставини події та знайти свідків крадіжки не виявилось можливим.
       Звернувшись до Амур-Нижньодніпровського районного відділу у м. Дніпрі Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України, ОСОБА_1 отримав роз`яснення, що документи, які б підтверджували його особу, відсутні, та для встановлення належності до громадянства України та відновлення паспорту громадянина України заявнику необхідно в судовому порядку встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Працівниками міграційної служби було направлено запити для встановлення факту проживання ОСОБА_1 в період з 1990 по 1991 рік на території України, однак, через те, що заявник у цей час проживав в АРК Крим, що є непідконтрольною Україні територією, запитуваної інформації отримати не виявилось можливим.
       Заявником зазначається, що він постійно з 1991 р. проживає в Україні та замість викраденого є необхідність отримати паспорт громадянина України; факт проживання заявника на території України заявник вважає таким, що підтверджується відмітками про сплату членських внесків у місті Сведлово АРК Крим з 1991 по 1995 роки в профспілковому білеті заявника та відміткою у військовому квітку від 26 серпня 1991 року про прийняття на облік.        
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог заяви, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй заяві. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19 березня 1997 року Первомайським РВ ГУМВС України в Криму).
13 серпня 2020 року у заявника було викрадено його паспорт громадянина України та інші документи (РНОКПП, технічний паспорт, грошові кошти). Вкрадене майно заявника знайдено не було /а.с. 14/.
Надана заявником копія паспорту містить відомості про зареєстроване місце проживання заявника /а.с. 6 звор./ за наступною адресою: АДРЕСА_1 , 06 липня 1994 року.
Відомості про народження ОСОБА_1 , зазначені у паспорті, відповідають відомостям про народження заявника, які зазначені у свідоцтві про його народження /а.с. 6, 8/.
Прийняття ОСОБА_1 на військовий облік 26 серпня 1991 року Первомайським РВК Кримської області підтверджується військовим квитком /а.с. 9- 10/.
Відомості про роботу ОСОБА_1 відображені у його трудовій книжці, копія якої надана /а.с. 12 – 13/, згідно з якою її заповнення відбувалося, починаючи з 01 листопада 1991 року, та в якій містяться відомості про роботу заявника (радгосп імені Свердлова Первомайського району Кримської області, ТОВ «Метро КЕШ ЕНД КЕРІ», ТОВ Дніпропетровське автотранспортне підприємство 11205».
20 жовтня 2005 року заявник отримав картку фізичної особи платника податків /а.с. 7/, що підтверджується відповідною копією кратки.
Відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 за фактом викрадення в нього документів не були внесені /а.с. 14/.
27 жовтня 2020 року Амур-Нижньодніпровським районним відділом державної міграційної служби України в м. Дніпрі Османову С.С. направлено відповідь на його заяву від 02 жовтня 2020 року щодо оформлення паспорта громадянина України замість втраченого, в якій роз`яснені положення п.п. 43, 46 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, та запропоновано надати документальні факти, що встановлюють належність до громадянства України, а саме факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.
У відповіді від 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 також роз`яснено, що в разі неможливості встановлення особи та документального підтвердження належності до громадянства України йому необхідно звернутися до суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Також повідомлено, що згідно п. 46 надається рішення суду про встановлення особи для осіб, які не було встановлено за результатами процедури встановлення /а.с. 19-21/.
Відмовляючи в задоволені заяви про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року суд першої інстанції виходив з того, що дана обставина ніким під сумнів не ставиться та ніким не заперечується. Тобто, заявником не було надано доказів на підтвердження того, що його права підлягають судовому захисту.
З таким висновком також погоджується колегія суддів виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 вказаного вище Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт (п. 5 Порядку).
ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном паспорта (п. 16 Порядку). 
Відповідно до п. 43 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.
Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців.
Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС.
Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців.
Відповідно до п. 44 зазначеного вище Порядку за результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі свідоцтва про народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України працівником територіального підрозділу ДМС складається висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС.
Якщо за результатами проведення зазначеної процедури особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку, передбаченому пунктами 100 і 101 цього Порядку.
Проте, виходячи з наведених норм закону видно, що Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України не передбачено надання рішення суду про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року є громадянином України. 
Як вже зазначалось вище, листом Амур-Нижньодніпровського районного відділу у м. Дніпрі Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України від 27 жовтня 2020 року повідомлено заявника про неможливість ідентифікувати його особу та роз`яснено про необхідність надати документальні факти, що встановлюють належність до громадянства України. 
Матеріали справи не містять будь-яких доказів на пітдвердження неможливості надання заявником документальних фактів про встановлення належності до громадянства України в позасудовому порядку.
Так колегія суддів приймає до уваги, що заінтересованою особою такого рішення про відмову в оформленні паспорта не було прийнято. 
Таким чином колегія суддів погоджується з виснвоком суду першої інстанції про те, що звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, є передчасним, оскільки рішення про відмову йому в оформленні паспорта не було прийнято 
За таких обставин, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                        
                                                                       М.О. Макаров