УХВАЛА

05 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  914/1734/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Дроботової   Т.   Б. - головуючого, Багай Н. О., Зуєва В. А. 
розглянувши матеріали касаційної скарги  Львівської міської ради 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі
за позовом Фермерського господарства "Рисовський"
до Львівської міської ради
про стягнення 542 140,00 грн завданої шкоди
ВСТАНОВИВ:
15.03.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Львівської міської ради  на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі № 914/1734/20, подана 12.03.2021 безпосередньо до суду касаційної інстанції засобом поштового зв`язку.
Перевіривши доводи викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Предметом касаційного оскарження є постанова Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 про скасування рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2020 та прийняття нового рішення, в частині стягнення з Львівської міської ради на користь Фермерського господарства "Рисовський" моральної шкоди у розмірі 85 860 грн.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;       г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідною з частиною 7 статті 12 для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2021 становить  2270, 00 грн.
Пунктом 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у справі №   917/1734/20 є стягнення 542 140,00 грн завданої шкоди, що становить менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб      (2270, 00 грн х 500 = 1  135 000, 00 грн станом на 2021 рік), тому у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України ця справа не підлягає касаційному оскарженню.
Можливість відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що  не перевищує п`ятиста         розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, залежить виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на те, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, проте не містить обґрунтування у чому полягає таке значення для її учасника. 
Саме лише посилання скаржника у касаційній скарзі на наявність розгляду господарськими судами інших спорів в аналогічних правовідносинах не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для скаржника. При цьому доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Наведені скаржником обставини не свідчать про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки саме власне твердження скаржника про те, що скарга має виняткове значення для учасника справи, не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Верховний Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".
При цьому, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/ процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/ відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі № 914/1734/20 слід відмовити.
Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради  на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі № 914/1734/20.
2. Оригінал касаційної скарги з додатками на 11 (одинадцяти) аркушах в тому числі копію платіжного доручення від 09.03.2021 № 108 на суму 4 540,00 грн повернути Львівській міській раді.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                              Т.  Б. Дроботова                                                                                     
Судді                                                                                           Н. О. Багай
                                                                                                    В. А. Зуєв