Справа № 159/216/21 	Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В. 	
Провадження № 22-ц/802/766/21  Категорія: 39    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
29 червня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року, 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (Далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором банківських послуг №б/н від 12.03.2015 року, мотивуючи вимоги тим, що підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 погодився на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, який включає в себе умови змішаного договору: договору банківського рахунку та кредитного договору, за якими Банк здійснює платежі з рахунка клієнта в межах кредитного ліміту не зважаючи на відсутність на ньому коштів.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: відкрив картковий рахунок, надав відповідачу в користування кредитну карту та забезпечив можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах ліміту в розмірі 2000,00 гривень.
Проте, через неналежне виконання відповідачем визначено договором обов`язку щодо щомісячного повернення кредиту станом на 02.12.2020 року утворилась заявлена до стягнення заборгованість, яка складається з неповернутого тіла кредиту 12565,97 гривень.
Рішенням Ковельського міькрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Як убачається з матеріалів справи, 12.03.2015 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Договір укладено у формі анкети-заяви, в якій ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг.
Будь-яких тарифів, договорів чи додатків до них відповідач не підписував.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» Савчук на підставі кредитного договору від 12.03.2015 року отримав дві платіжні картки: 13.10.2014 року терміном дії до 09.2018 року ( НОМЕР_1 ), 28.09.2016 року терміном дії до 05.2020 року ( НОМЕР_2 )
Банком відповідачу при відкритті карткового рахунку встановлено кредитний ліміт 2 000 гривень, який з 02.08.2018 року зменшено до 0 гривень.
За розрахунком Банку станом на 02.12.2020 року у відповідача є заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12565,97 гривень.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк», на даний момент АТ КБ «ПриватБанк»).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір тіла кредиту, порядок нарахування процентів та штрафів посилався на копію анкети-заяви відповідача, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості та виписку з рахунку.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ця редакція договору, а не інша. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Із наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що за період з 13.10.2015 року по 01.10.2020 року, здійснювалося погашення заборгованих коштів шляхом поповнення відповідачем картки готівкою на загальну суму 73019,64 грн.
Таким чином, кредит погашено на загальну суму 73019,64 грн.
Згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку Банку внесені відповідачем кошти зараховував на погашення нарахованих процентів за користування кредитом за ставкою від 3,4% до 3,6% на місяць.
Разом з тим, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, на які покликається позивач, зараховуючи сплачені відповідачем кошти на погашення процентів за користування кредитом, не можуть вважаться складовою даного кредитного договору, оскільки відповідачем вони не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме на такі умови та тарифи погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). 
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що з урахуванням наведеного банком не доведено наявності у відповідача перед позивачем заборгованості по відсотках та пені за кредитним договором у заявленому розмірі. Заявлена до стягнення сума боргу утворилась за рахунок самостійного списання Банком відсотків та пені, що не відповідає умовам кредитування, а тому сплачені відповідачем кошти слід зарахувати на погашення тіла кредиту, що свідчитиме про відсутність боргу у відповідача, оскільки коштів внесено більше, ніж сума використаного кредиту.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дав повне обґрунтування усім обставинам справи із посиланням на надані позивачем докази та правильно виходив із відсутності підстав для задоволення позову про стягнення заявленої заборгованості.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення в оскаржуваній частині, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: