ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/17492/16                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2021 року                                                     м. Київ
          
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          Судді-доповідача:                                                                                                                     Ганечко О.М.,
          суддів:                                                                                                                                                            Кузьменка В.В., Василенка Я.М.,
          за участі секретаря судового засідання                          Біднячук Ю.С.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі за заявою Державної авіаційної служби України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 року в адміністративній справі №826/17492/16 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб - Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії  України», Державної авіаційної служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» про визнання незаконною та нечинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 28.09.1993 р. №819,
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною та нечинною з моменту прийняття  постанови Кабінету Міністрів України від 28.09.1993 № 819 «Про створення Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях».
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017, позов задоволено частково: визнано незаконними та нечинними з 01 січня 2014 року положення пунктів 5, 6 розд. II Додатку до Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1993 №819 «Про створення Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях», з наступними змінами та доповненнями. Зобов`язано Кабінет Міністрів України відповідно до частиною одинадцятою  статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України  після набрання постановою суду законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину цієї  постанови  суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 відмовлено в задоволенні заяв Державної авіаційної служби України та Кабінету Міністрів України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017.
Представником Державної авіаційної служби України (третя особа у справі) подано до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій останній просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 у справі №826/17492/16 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Заява обґрунтована тим, що правова позиція, викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №826/16485/16 є нововиявленою обставиною для даної справи. Зокрема, заявник вважає, що істотною обставиною є той факт, що державні збори за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, не є податком та є обов`язковими до сплати на підставі закону, а доводи позивача у даній справі про відсутність на законодавчому рівні усіх складових елементів податку в цій частині є безпідставними.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Державної авіаційної служби України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 р. в адміністративній справі №826/17492/16 та залишено судове рішення в силі. 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 01 березня 2021 року, Державною авіаційною службою України подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати зазначену ухвалу, а також скасувати постанову Окружного адміністративного суду України від 20.01.2017 р. у справі №826/17492/16 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наводить обставини щодо зміни позиції суду вищої інстанції у визначенні державних зборів, передбачених Повітряним кодексом України, які стягуються до Державного спеціалізованого фонду, як таких, що не підпадають під ознаки «податків», зокрема, Державіаслужба України посилається на висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 19.02.2020 року у справі №826/16486/16, відповідно до яких визначено природу державних зборів, як цільового платежу, який не є податком, обов`язковим до сплати на підставі закону. При цьому Державіаслужба стверджує, що викладені висновки суду вищої інстанції об`єктивно не існували під час розгляду та вирішення справи №826/17492/16, проте набули обов`язкового значення та породжують процесуальні наслідки, які впливають на законність і обґрунтованість рішення, після ухвалення вказаної постанови.
Також заявник звертає увагу на рекомендації, зазначені у робочому документі 40-ї сесії Асамблеї ІСАО «Механізми фінансування відомств цивільної авіації», відповідно до яких кожна держава повинна вживати всіх необхідних заходів для розробки стійкої політики, яка дозволить відомствам цивільної авіації належним чином фінансувати виконання своїх трьох основних контрольних функцій незалежно від фінансових/казначейських ресурсів, що виділяються їх відповідними урядами. При цьому, на думку апелянта, наведене є свідченням сприйняття та відповідності політиці та рекомендованій практики ІСАО справляння Україною державних зборів за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, з метою виконання уповноваженим органом з питань цивільної авіації своїх завдань і функцій, участі та представництва України у міжнародних організаціях.
Як стверджує Державіаслужба України у разі, коли суд першої інстанції урахував вищевикладені нововиявлені обставини при вирішенні справи, вони б обов`язково вплинули на його остаточні висновки.      
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Державної авіаційної служби України.
Відповідно до  статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України,  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У судовому засіданні представники апелянта та Кабінету Міністрів України вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.
Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії  України» у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились.
Заслухавши доводи представників сторін та інших учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державної авіаційної служби України задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Згідно зі  статтею. 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви державної авіаційної служби України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 р. в адміністративній справі №826/17492/16, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких істотних обставин для розгляду даної справи, які існували під час розгляду та які могли мати вплив на правильність та обґрунтованість судового рішення, проте не були відомі суду, не встановлено.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та у свою чергу зазначає наступне. 
Згідно положень  статті 361 КАС України  судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими обставинами. Серед підстав для такого перегляду є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
У розумінні  Кодексу адміністративного судочинства України  до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково     вплинула на остаточні висновки     суду.
З викладених  вище  норм вбачається, що  судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Отже, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.
Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній     скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
У даному випадку ознаку «не були і не могли бути відомі особі» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.
Як вбачається з обґрунтувань заяви Державіаслужби України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 р. в адміністративній справі №826/17492/16, основним її мотивом є зміна підходу  суду вищої інстанції у визначенні природи державних зборів, як цільового платежу, який не є податком, обов`язковим до сплати на підставі закону.
Зокрема, заявник зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 19.02.2020 року у справі №826/16486/16 за позовом Державіаслужби до ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» про стягнення заборгованості встановлено, що державний збір, який суб`єкт авіаційної діяльності повинен сплачувати до державного спеціалізованого фонду, є цільовим, по суті відплатним платежем до Державного бюджету України. 
В контексті обставин зазначеної справи суд вищої інстанції зауважив, що державні збори за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, є одним з видів (джерел) надходження коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях (пункти 3,4 частини п`ятої статті 12 Повітряного кодексу України). Наведене правове регулювання спірних відносин дає підстави вважати, що державні збори, заборгованість зі сплати яких подано цей позов, не є податком.
Як стверджує Державна авіаційна служба України, суди різних інстанцій під час розгляду та ухвалення рішень у справі №826/17492/16 виходили з іншої (протилежної) позиції.
Водночас, як встановлено колегією суддів, в контексті спірних правовідносин у справі №826/16485/16 Верховним Судом, окрім іншого, звернуто увагу й на те, що визначальним для правильного розгляду справи є сутнісний підхід суду до правової оцінки ситуації, яка склалася у зв`язку зі змінами у правовому регулюванні і способом застосування цих законодавчих змін. У цій справі зміни у правовому регулюванні зумовлені судовим рішенням у справі №826/17492/16, на яке посилався відповідач (ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»), доводячи відсутність підстав стягувати з нього державний збір, розрахований відповідно до Положення №819, у зв`язку з чим, Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, вказав на те, що у спірних правовідносинах необхідно звернути увагу на спосіб застосування законодавства в аспекті наслідків, які настали внаслідок втрати чинності окремих нормативних положень, які теж слугували підставою для нарахування зобов`язань до державного бюджету.
Як вірно зазначив суд першої інстанції в ухвалі від 01 березня 2021 року не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими. 
Отже, обставини, викладені Державіаслужбою у заяві перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 р. в адміністративній справі №826/17492/16, та на які заявник посилається як на підставу для перегляду, не є нововиявленими у розумінні положень  статті 361 КАС України.
За наведених обставин зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Окружного адміністративногло суду міста Києва від 01 березня 2021 року, а інші доводи заявника зводяться до незгоди Державіаслужби із судовими рішеннями судів різних інстанцій, тому не сприймаються колегією суддів.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з достатнім обґрунтуванням нормами матеріального та процесуального права та за наявності об`єктивних підстав правомірно відмовлено у задоволенні заяви Державіаслужби України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 р. в адміністративній справі №826/17492/16
Підстав для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції від 01 березня 2021 року судова колегія не вбачає.
  Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі №826/17492/16 - без змін.

Відповідно до частини другої статті 369 КАС України, судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                                                                                 О.М. Ганечко
Судді                                                                                                                                                    В.В. Кузьменко
                                                                                                    Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 09.06.2021.