Головуючий у І інстанції  Колесник О.М.	
Провадження №  22-ц/824/6371/2021	 	 	 	                                       Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко  Ю.О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
       17 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
  Головуючого судді:     Матвієнко Ю.О.,
  суддів:                           Мельника Я.С., Гуля В.В.,
  при секретарі:               Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу його дубліката,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконаннята видачу дубліката виконавчого листа, виданого на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2009 року та додаткового рішення від 19 січня 2010року у цивільній справі 2-142/2009 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про припинення права власності на частину будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на перебудовані та прибудовані приміщення і встановлення порядку користування земельною ділянкою, а також за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на перебудовані та добудовані приміщення, зміну часток у праві власності співвласників на домоволодіння та про встановлення порядку користування земельною ділянкою. 
В обґрунтування вимог заяви, ОСОБА_2 посилалась на те, що вищевказаним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2009 року визнано право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на перебудовані і добудовані приміщення за адресою:  АДРЕСА_1 , а також встановлено порядок користування ОСОБА_3 ,   ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 земельною ділянкою, яка розташована за вказаною адресою. Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2010 рокувизнано за ОСОБА_3 право власності на 19/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 16/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 65/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки № 85429014 від 20квітня 2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником19/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16 жовтня 2012 року,укладеному на її користь ОСОБА_3 , а тому, на думку заявника, згідно ст. 442 ЦПК України є підстави до заміни сторони у виконавчому провадженні по даній цивільній справі.
Крім того, ОСОБА_2 у заяві зазначила, що нею пропущено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2009 року та додаткового рішення від 19 січня 2010 року у цивільній справі 2-142/2009 з поважних причин, оскільки вона намагалась домовитись із співвласниками домоволодіння виконати рішення суду мирним шляхом, однак останні відмовились. Зокрема,ОСОБА_2 зверталась до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою про встановлення нового порядку користування та демонтаж забору у спірному домоволодінні, однак у задоволенні позовних вимог їй було відмовлено. Вказане рішення суду вона отримала лише 15 грудня 2019 року. Крім того, у зв`язку з оголошенням карантину для запобігання поширенню коронавірусної інфекції, заявниця була позбавлена можливості підготувати необхідні документи та отримати правову допомогу для звернення в органи виконавчої служби. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила про задоволення її заяви з метою надання їй можливості захистити порушені права та виконати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 серпня 2009 року та додаткове рішення від 19 січня 2010 року у цивільній справі 2-142/2009.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року заяву   ОСОБА_2 задоволено.
Заміненосторону стягувача у цивільній справі 2-142/2009 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про припинення права власності на частину будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на перебудовані та прибудовані приміщення і встановлення порядку користування земельною ділянкою, а також за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на перебудовані та добудовані приміщення, зміну часток у праві власності співвласників на домоволодіння та про встановлення порядку користування земельною ділянкою, з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса:  АДРЕСА_1 .
Поновлено ОСОБА_2 строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа у цивільній справі № 2-142/2009, виданого на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14.08.2009 року та додаткового рішення від 19.01.2010 року про визнання права власності та встановлення порядку користування домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Виданодублікат виконавчого листа для примусового виконання рішення  Дарницького районного суду міста Києва від 14.08.2009 року та додаткового рішення від 19.01.2010 року про визнання права власності та встановлення порядку користування домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Не погоджуючись з ухвалою,  ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилався на те, що суд в оспорюваній ухвалі дійшов помилкового висновку про те, що відсутність даних про виконання чи невиконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2009 року та додаткового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2010 року по справі №2-142/2009 можна прирівняти до втрати виконавчого листа та видати його дублікат. Тобто, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає положенням ст. 263 ЦПК України. Таким чином, приймаючи до уваги те, що не існує підтвердження видачі виконавчого листа по справі №2-142/2009, не можна стверджувати про його втрату, що в свою чергу, вказує на безпідставність рішення в частині видачі дублікату виконавчого листа. При  цьому, ОСОБА_2 до заяви про видачу дублікату виконавчого листа не долучено квитанцію про сплату судового збору, що є обов`язковим.
Поновлюючи строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд виходив з того, що строк пропущено не з вини заявника ОСОБА_2 . 
Однак, з матеріалів, які долучила ОСОБА_2 до заяви, прямо вбачається, що строки нею пропущені без поважних причин, оскільки заявник дізналась про існування вищевказаних судових рішень ще у квітні 2017 року, що підтверджується наданою нею  суду Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 квітня 2017 року. У цій довідці вказані всі три співвласники будинку АДРЕСА_1 із зазначенням підстави виникнення їх права власності, якою у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2009 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2010 року.   
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечила та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з додержанням вимог закону.
В судовому засіданніпредставник  ОСОБА_1 - адвокат Коваль В.В., апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав. 
Заявник ОСОБА_2 в апеляційному суді проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечила з підстав, викладених у відзиві на скаргу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вищенаведеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2009 року визнано право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на перебудовані і добудовані приміщення за адресою:  АДРЕСА_1 , та встановлено порядок користування ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 земельною ділянкою, яка розташована за вказаною адресою. Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2010року визнано за ОСОБА_3 право власності на 19/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 16/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 65/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки № 85429014 від 20.04.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2  на підставі договору дарування від 16.10.2012 року є власником 19/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 .
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконаннята видачу його дубліката, суд першої інстанції виходив з її обгрунтованості та доведеності, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.  
Відповідно до ст. 442 ЦПК України, на яку посилається заявник та суд в оскаржуваному судовому рішенні, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту вищенаведеної правової норми, можна дійти висновку, що заміна сторони виконавчого провадження - боржника або стягувача, у разі її вибуття, здійснюється у відкритому виконавчому провадженні. Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 442 ЦПК України заміна стягувача або боржника можлива і до відкриття виконавчого провадження виконавцем, але лише за умови видачі судом виконавчого листа.
Доказів видачі виконавчого листа на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2009 року та додаткового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2010 року матеріали справи не містять, тому вимога ОСОБА_2 про заміну її у виконавчому провадженні замість вибулого ОСОБА_3 не ґрунтується на законі та помилково задоволена судом.
Помилковими є і висновки суду в частині наявності підстав для поновлення ОСОБА_2 пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дубліката, виходячи з наступного. 
Виконавчий лист може бути пред`явлений до примусового виконання органу державної виконавчої служби протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання, а про стягнення періодичних платежів протягом усього періоду, на який присуджені платежі (ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження»).
Стягувач, який пропустив строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, може звернутися із заявою до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання про поновлення пропущеного строку. Така заява розглядається судом у десятиденний строк (ст. 23 Закону «Про виконавче провадження») і за наслідками розгляду постановляється відповідна ухвала. У разі пропуску строку давності пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин він може бути поновлений, якщо інше не встановлено законодавством. Поважними причинами визнаються такі обставини суб'єктивного і об`єктивного характеру, які перешкодили стягувачу вчинити у встановлений строк дії по пред`явленню виконавчого документа до виконання.
Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно вимог ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відповідно до п. 17.4 розділу VIII перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Аналіз вищенаведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що необхідною умовою звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заявою про видачу дублікату виконавчого документа є факт попередньої видачі судом виконавчого документа стягувачу. В матеріалах справи докази видачі судом виконавчого документа стягувачу ОСОБА_3 , правонаступником якого є заявник ОСОБА_2 , відсутні, в зв`язку із чим висновок суду про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа та видачу його дубліката, є необґрунтованими та порушують відповідні процесуальні норми, які обумовлюють можливість поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу фактом пропуску строку пред`явлення до виконання вже виданого виконавчого документу, а при видачі дублікату - фактом втрати оригіналу виданого виконавчого документу.  
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, обґрунтував її на припущеннях, зазначивши, що виконавчий лист видавався, не маючи на підтвердження даної обставини жодних доказів, що є неприпустимим згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.    
Оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення помилкової ухвали про задоволення заяви, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та постановлення по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити. 
 
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року-  скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви  ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу його дубліката - відмовити. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
      Головуючий:
 
      Судді: