Постанова 
Іменем України
 
09 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 488/483/16
провадження № 61-8822св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
 
позивач - садово-виноградарське товариство «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
відповідачі: Косолап Віктор Степанович, Миколаївська міська рада, 
треті особи: управління Держгеокадастру у Миколаївській області, реєстраційна служба головного управління юстиції у Миколаївській області, 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2018 року в складі судді Лазаревої Г. М. та на постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 березня 2019 року в складі колегії суддів Ямкової О. О., Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
28 січня 2016 року СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради, треті особи: управління Держгеокадастру у Миколаївській області, реєстраційна служба головного управління юстиції у Миколаївській області.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на праві колективної власності належить земельна ділянка загальною площею 40,5678 га для ведення садівництва.
 
Відповідно до статуту СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » земельні ділянки товариства складаються із земель загального користування, що знаходяться в колективній власності, та земель, що знаходяться в приватній власності членів товариства, а також земельних ділянок громадян, які отримали їх у користування до передачі земель у власність СВТ.
 
За змістом пункту 2.2. Статуту товариства розпорядження землями, що знаходяться у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.
 
ОСОБА_1 , який не є членом СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », без відповідного рішення загальних зборів колективу співвласників товариства здійснив незаконну безоплатну приватизацію земельних ділянок за НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які ним були об`єднані в одну цілу земельну ділянку за НОМЕР_1/НОМЕР_2, зареєстрував за собою право власності на садовий будинок з господарськими спорудами, незважаючи на те, що право на будівництво таких об`єктів на садових земельних ділянках мають тільки члени СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1».
 
З урахуванням збільшення позовних вимог товариство просило:
- визнати недійсним та скасувати пункти 17, 17.1 рішення міськради від 26 травня 2010 року № 47/51 «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Корабельному району м. Миколаєва» стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку НОМЕР_1/НОМЕР_2 площею 1200 м2 за рахунок земель СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» для ведення садівництва та передачі ОСОБА_1 у власність цієї земельної ділянки для ведення садівництва у складі СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1»;
- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 25 квітня 2013 року на вказану земельну ділянку за кадастровим номером 4810136600:02:050:0004; 
- припинити право власності ОСОБА_1 та скасувати відповідні записи в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 12 січня 2016 року на садовий будинок АДРЕСА_3 , що видане на ім`я ОСОБА_1 ; 
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, позов задоволено: 
- визнано недійсним та скасовано пункти 17, 17.1 рішення Миколаївської міської ради №47/51 від 25 червня 2010 року «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Корабельному району м. Миколаєва»; 
- визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку НОМЕР_1/НОМЕР_2 площею 0,12 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 4810136600:02:050:0004, видане 25 квітня 2013 року;
- припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку НОМЕР_1/НОМЕР_2 площею 0,12 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 4810136600:02:050:0004;
- скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 , та в Державному земельному кадастрі державна реєстрація земельної ділянки №  НОМЕР_1/НОМЕР_2 площею 0,12 га для індивідуального садівництва з кадастровим номером 4810136600:02:050:0004;
- визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12 січня 2016 року, індексний номер 51540419, щодо права власності ОСОБА_1 на садовий будинок АДРЕСА_3 ;
- скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на садовий будинок АДРЕСА_3 .
 
Судові рішення мотивовані тим, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2014 року, зміненим в частині розподілу судових витрат рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2014 року, та рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року, встановлено факт того, що ОСОБА_1 в члени СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» не приймався, на час здійснення ним безоплатної приватизації об`єднаних для цього земельних ділянок за НОМЕР_1 , НОМЕР_2 не був членом товариства, а вказані земельні ділянки виділені у користування іншим членам товариства - членам його родини, які зі складу СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» не виходили.
 
Оскільки ОСОБА_1 не був членом СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не мав законних підстав для отримання земельної ділянки, до міської ради ним були подані недостовірні документи, суди дійшли висновку про задоволення позову СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1». 
 
Аргументи учасників справи
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що: 
- суди розглянули справу з порушенням статей 15, 16 ЦК України та не встановили, які права позивача порушені шляхом припинення права власності на земельну ділянку НОМЕР_1/НОМЕР_2 , оскільки судом встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні членів родини відповідача, які є членами СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і не скаржилися на порушення їх прав як користувачів земельних ділянок, а позивач наділений правом на здійснення право володіння, користування та розпорядження лише стосовно земельних ділянок загального користування садівничого товариства;
- рішення суду першої інстанції не містить у собі обґрунтувань в частині задоволення позову про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 січня 2016 року;  
- висновок апеляційного суду в частині позовних вимог щодо незаконності одержання права власності відповідача на будинок суперечить пункту НОМЕР_1 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
 
21 червня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшло пояснення представника СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому він просить продовжити товариству строк для подачі відзиву на касаційну скаргу. 
 
02 липня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшло пояснення головного територіального управління юстиції у Миколаївській області МУЮ на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому управління зазначає, що суди безпідставно залучили до участі у справі управління в якості третьої особи, оскільки територіальні органи МУЮ як юридичні особи публічного права припинені без визначення правонаступника. 
 
23 липня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив представника СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому товариство просить залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін. Вказує, що СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 01 липня 1997 року № 371 «Про відведення земель підприємствам, установам та організаціям за фактичним землекористуванням, згідно з матеріалами інвентаризації та внесення змін до рішення міськвиконкому № 247 від 25 квітня 1997 року» відведено в колективну власність земельну ділянку площею 405 678 м2, на підставі чого видано державний акт про право колективної власності № 3 від 04 серпня 1997 року. Земельний кодекс України визначає, що використання земельних ділянок садівничих товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств. Відповідно до пункту 2.1 статуту СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» є суб`єктом колективної власності на землю. Земельні ділянки у СВТ складаються із земель загального користування, що знаходяться у колективній власності товариства, і земель, що знаходяться у приватній власності чи в користуванні членів товариства. А тому передача у власність спірної земельної ділянки відповідачу, який не є членом садівничого товариства, порушує права позивача, який має на меті задоволення колективних потреб, що полягають у дотриманні вимог статуту товариства.
 
Земельні ділянки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 надані у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є членами СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », при цьому відсутні підстави уважати, що судовими рішеннями у цій справі якимось чином порушені їх права. Вказані особи не вчиняли дій, що свідчили б про порушення порядку забудови та відведення земельної ділянки у власність та заявлені позовні вимоги не стосуються позбавлення або обмеження прав вказаних осіб як членів СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
 
Станом на 27 квітня 2004 року за ОСОБА_1 був зареєстрований садовий будинок НОМЕР_2 загальною площею 130,8 м 2 , проте свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2004 року серії САА № 857604 на садовий будинок було скасовано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2014 року в справі № 1414/4382/2012. Відповідач повторно на підставі Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних житлових будинків, що збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, повторно отримав право власності на незаконно збудований садовий будинок. Право на забудову земельних ділянок на території мають тільки члени СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі проєктів, розроблених з вимогами ДБН та санітарних норм за погодженням з правлінням. Член товариства може споруджувати на своїй ділянці опалювальне житлове приміщення площею 50 м2 без урахування площі веранди, що значно менше ніж площа 130,8 м2 збудованого відповідачем будинку.
 
Рух справи
 
Ухвалами Верховного Суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі; зупинено виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, до завершення розгляду касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року поновлено представнику СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» строк на подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» на підставі рішення Миколаївської міської ради № 371 від 01 липня1997 року у колективну власність була передана земельна ділянка площею 40,5678 га для садівництва. Право власності позивача підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю від 04 серпня 1997 року.
 
Статутом Садівничого товариства визначено, що на земельній ділянці СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» розташовані земельні ділянки загального користування, земельні ділянки, надані у власність громадян до передачі земель у власність СВТ (окремі землевласники) і земельні ділянки, які надаються у користування виключно членам СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
 
Відповідно до пункту 2.2. статуту СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» розпорядження землями, що знаходяться у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.
 
ОСОБА_1 , діючи як член СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» 28 грудня 2008 року, звернувся з заявою на ім`я міського голови про передачу йому у власність земельної ділянки НОМЕР_2 загальною площею 1446 м2, що знаходиться у його користуванні в СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1».
 
На підставі поданої заяви та складених технічних документів пунктами 17, 17.1 рішення Миколаївської міськради № 47/51 від 25 червня 2010 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку НОМЕР_1/НОМЕР_2 площею 1200 м2 за рахунок земель СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» для ведення садівництва та надано у власність ОСОБА_1 об`єднану земельну ділянку НОМЕР_1/НОМЕР_2 площею 1200 м2 для ведення садівництва у складі СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1».
 
ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, індексний номер 2893091 від 25 квітня 2013 року, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 787217, у відповідності до якого ОСОБА_1 є власником 1/1 частини земельної ділянки №  НОМЕР_1/НОМЕР_2 , кадастровий номер 4810136600:02:050:0004 для індивідуального садівництва площею 0,12 га.
 
Із посиланням на вищезазначене свідоцтво відповідачу видано декларацію про готовність садового будинку з верандою та господарською будівлею з прибудовою, земельна ділянка НОМЕР_1/НОМЕР_2 в СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка зареєстрована Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області 30 листопада 2015 року.
 
Після чого ОСОБА_1 повторно отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 51540149 від 12 січня 2016 року, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 12912449, та став власником 1/1 частини садового будинку НОМЕР_1/НОМЕР_2 в СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» , загальною площею 130,8 м2, що перевищує площу визначену у приписах пункту 2.12. Статуту товариства, за якими член товариства може споруджувати на своїй ділянці опалювальне житлове приміщення (садовий будинок) площею до 50 м2 без урахування площі веранди або тераси. 
 
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2014 року, зміненим в частині розподілу судових витрат рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2014 року в справі № 1414/5283/2021, та рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року в справі № 488/4724/14, встановлено факт того, що ОСОБА_1 в члени СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не приймався, та на час здійснення ним безоплатної приватизації об`єднаних для цього земельних ділянок за НОМЕР_1 , НОМЕР_2 не був членом товариства, а вказані земельні ділянки виділені у користування іншим членам товариства - членам його родини ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ), які зі складу СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» не виходили. 
 
Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 09 квітня 2014 року в справі № 1414/5283/2021у його незміненій частині, ухваленим по справі за позовом СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» до ОСОБА_1 , адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, судом визнано недійсним свідоцтво від 27 травня 2004 року, видане на ім`я ОСОБА_1 про право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 130,8 м2 у зв`язку з відсутністю у нього членства у товаристві, і як наслідок права на спорудження садового будиночка на земельній ділянці, яка йому у користування не виділялася, та за наявності інших користувачів цих земельних ділянок, які є членами товариства. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
 
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року по справі № 303/6366/17 (провадження № 61-17559св19) вказано, що: «порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права».
 
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Враховуючи заявлені у цій справі вимоги, обов`язок доведення факту порушення прав та інтересів товариства передачею земельних ділянок НОМЕР_1/НОМЕР_2 у власність ОСОБА_1 та оформлення права власності на землю й будинок покладено на СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1».
 
Постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 617/1432/16 (провадження № 61-17024св18) містить висновок про те, «що згідно з чинним законодавством України садове товариство може створюватися у двох організаційно-правових формах: як кооператив і як громадська організація. Від обраної організаційно-правової форми для садового товариства залежать порядок його державної реєстрації, а також порядок здійснення ним діяльності. Основним правовим документом, що регулює діяльність кооперативу, є його статут». 
 
Відповідно до статуту СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 27 серпня 2000 року № 537 садівниче товариство «ІНФОРМАЦІЯ_1» є суб`єктом колективної власності на землю. Земельні ділянки у садівничому товаристві складаються із земель загального користування у колективній власності товариства і земель, що знаходяться у приватній власності чи в користуванні членів товариства. 
 
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2014 року, зміненим в частині розподілу судових витрат рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2014 року в справі № 1414/5382/2012, та рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року в справі № 488/4724/14, встановлено, що ОСОБА_1 в члени СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не приймався, на час здійснення ним безоплатної приватизації об`єднаних для цього земельних ділянок за НОМЕР_1 і НОМЕР_2 не був членом товариства, а вказані земельні ділянки виділені у користування іншим членам товариства - членам його родини, які зі складу СВТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не виходили.
 
Встановивши, що спірні земельні ділянки передані у користування іншим членам СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1», суди, задовольняючи позовні вимоги про скасування рішення міської ради та визнання недійсними правовстановлюючих документів на земельну ділянку й будинок, не встановили будь-яких порушень прав та інтересів позивача у цій справі, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову та не врахували, що встановлення відсутності порушення прав позивача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
За таких обставин оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову СВТ «ІНФОРМАЦІЯ_1». 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржені рішення скасуванню та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
За таких обставин на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з садово-виноградарського товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» 6 201 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 8 268 грн судового збору за подання касаційної скарги, що становить 14 496 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту. 
 
У задоволенні позовних вимог садово-виноградарського товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» до ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради, треті особи: управління Держгеокадастру у Миколаївській області, реєстраційна служба головного управління юстиції у Миколаївській області про визнання недійсним та скасування пункту рішення, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на земельну ділянку та нерухомого майна, припинення права власності, скасування записів про державну реєстрацію прав власності відмовити.
 
Стягнути з садово-виноградарського товариства «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь  ОСОБА_1 14 496 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2018 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 06 березня 2019 рокувтрачають законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    В. І. Крат
Судді                                                                              Н. О. Антоненко
                                                                                      І. О. Дундар
М. М. Русинчук
                                                                                      М. Ю. Тітов