Номер провадження: 22-ц/813/5301/21 
Номер справи місцевого суду: 495/3840/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року                                                                 м. Одеса 
Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді –                                         Гірняк Л.А.,
Суддів –                                                        Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
За участю секретаря –                                        Ющак А.Ю.,

Прокурора –                                                 Немашкало Р.М.,
Представника відповідача –                                 Сігнаєвського А.О.

Розглянувши у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2019 року у справі за позовом керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, – 

В С Т А Н О В И Л А:
ПРОЦЕДУРА:
Короткий зміст позовної заяви:
22.05.2017 року Керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності. 
Просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.06.2015 року № 39187094 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір у розмірі 1 600 грн. 
Вимоги обгрунтовував тим, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою за фактами, викладеними у зверненнях ОСОБА_2 , а також згідно інформації, отриманої під час розгляду Білгород-Дністровським міськрайонним судом цивільної справи № 495/5162/15-ц вивчено законність набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення першої інстанції:
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2019 року у задоволенні позовної заяви керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності – відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з відсутності порушень щодо видачі права власності за відповідачем та на те, що інтереси держави не порушені.

Короткий зміст апеляційної скарги:
Не погоджуючись з вказаним рішенням, заступник прокурора Одеської області подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2019 року та ухвалити нове, яким позов прокурора задовольнити. 
11.07.2019 до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій вона просить відхилити апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2019 року залишити без змін.
Зазначає, що позовні вимоги обґрунтовуються порушенням порядку реєстрації права власності без зазначення підстав скасування свідоцтва про право власності.
Представник виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.
В силу ч.2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:
В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області посилається на необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо відсутності порушень інтересів держави та недоведеності підстав для представництва.
Зазначає, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, та прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно зазначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Вказує, що Білгород-Дністровською місцевою радою не було вжито заходів щодо ініціювання судових спорів стосовно оскарження реєстрації права власності за ОСОБА_1 з метою винесення заяви про визнання спадщини відумерлою, та така пасивна поведінка Білгород-Дністровської місцевої ради, що ухилилась від захисту інтересів територіальної громади, є підставою для допуску прокурора до суду відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з метою захисту інтересів держави.
Заступник прокурора Одеської області зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки чинності реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , оскільки 08.06.2016 року Одеським апеляційним адміністративним судом скасовано постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2016 про зобов`язання КП "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" скасувати реєстраційне посвідчення ОСОБА_3 від 12.02.2001 року №24, що свідчить про наявність суперечностей між заявленими та зареєстрованими правами на спірне майно.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка заперечує щодо змісту та вимог апеляційної скарги, вважає рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2019 року законним та обґрунтованим.
Зокрема, посилається на практику Верховного суду, згідно якої захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, і що прокурор виконує субсидіарну роль, замінючи в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
На думку відповідачки, прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором та необґрунтовано підстави звернення до суду.
Щодо твердження апелянта про незаконності набуття права власності, ОСОБА_1 зазначає, що прокурор не наводить доводів стосовно наявності порушень процедури набуття права власності та не зазначає підстав скасування свідоцтва про право власності.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:
Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВВТ № 585549 від 30.12.2004 року, відповідачка прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді ста відсотків пайових внесків на будування квартири  АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 14).
22.01.1998 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів було винесено рішення № 91 «Про оформлення права власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_2 », яким вирішено оформити право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 15-17).
На підставі вищезгаданих документів та довідки ТВК «Курган» від 18.05.2015 року,  ОСОБА_1  було видано свідоцтво про право власності на квартиру  АДРЕСА_2 , від 17.06.2015 року. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22131895 від 17.06.2015 року проведено державну реєстрацію права власності на вказану вище квартиру, що підтверджується матеріалами справи(т. 1, а.с. 23-27).
Проте, листом № 629 від 19.04.2007 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» повідомлено, що згідно реєстрових книг реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним і фізичним особам, власником квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований ОСОБА_3 на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 12.07.2000 року (т. 1, а.с. 32).
ОСОБА_3 також вписаний власником квартири АДРЕСА_2 , у Витязі з реєстрової книги реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним і фізичним особам (т. 1, а.с. 29).
Пізніше ухвалою Малиновського районного судому м. Одеси від 18.08.2010 року заяву  ОСОБА_1  про перегляд рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 12.07.2000 року суду по цивільній справі № 2-431/2000 було задоволено. Рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 12.07.2000 року за позовом ОСОБА_3  до ТВК «Курган» про визнання незаконними рішень загальних зборів, поновлення в члени до ТВК «Курган» та визнання права власності на квартиру, та за позовом ВАТ «Одесцивілпроект» до ТВК «Курган»,  ОСОБА_4  про зобов`язання виконати умови договору, за скаргою  ОСОБА_4  на неправомірні дії виконкому Білгород-Дністровської міської ради – скасовано у зв`язку з ново виявленими обставинами (т. 1, а.с. 116-117). 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2014 року по справі № 2-504/11, клопотання представника  ОСОБА_3  про закриття провадження у справі та відмову у розгляду позову по справі за позовом  ОСОБА_1  до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності, – задоволено частково. Провадження у справі за позовом ОСОБА_3  до TBK "Курган" про визнання незаконними рішень загальних зборів ТВК «Курган», поновлення в члени TBK "Курган" та визнання права власності на квартиру, за позовом ВАТ «Одесацивілпроект» до ТВК «Курган»,  ОСОБА_4  про зобов`язання виконати умови договору та за скаргою  ОСОБА_4  на неправомірні дії виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради – закрито (т.1 а.с.118).
Рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів № 91 від 22.01.1998 року, на підставі якого було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_2 , 06.02.1998 року було відмінено рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів № 113 (т.1 а.с.120).
Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2007 року по справі № 2а-311, позов ОСОБА_1  до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення – задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради від 06.02.1998 року № 113 «Про скасування рішення виконкому № 91 від 22.01.1998 року «Про оформлення права власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_2 » (т . 1 а.с.121).
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2009 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_3  – ОСОБА_5  – задоволено частково.
Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2007 року скасовано, а провадження у справі закрито (т. 1 а.с. 122-124).
22.03.2012 року Вищим адміністративним судом України винесено ухвалу, згідно якої касаційну скаргу  ОСОБА_1  – задоволено частково. Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2009 року – скасовано. Справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.125-127).
31.05.2012 року Одеським апеляційним адміністративним судом винесено ухвалу, у відповідності до якої апеляційну скаргу  ОСОБА_3  – залишено без задоволення.
Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 06.04.2007 року у справі за адміністративним позовом  ОСОБА_1  до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення – залишено без змін (т. 1 а.с.128-130).
Вказане рішення є чинним, не оскаржувалось жодною із сторін, а тому набрало законної сили.
Отже, рішення № 91 «Про оформлення права власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_2 » від 22.01.1998 року, згідно якого спадкодавець відповідача –  ОСОБА_4 набув права власності на сьогоднішній день є чинним, ніким не скасованим.
В той же час, рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 12.07.2000 року скасовано Малиновським районним судом м. Одеси на підставі ухвали від 18.08.2010 року.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (т.1. а.с.93-95).
Білгород-Дністровська міська рада 28.07.2015 року звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, проте ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.12.2015 року по справі № 495/5162/15-ц, заяву залишено без розгляду з підстав того, що з наявних в матеріалах справи копій та оглянутих в судовому засіданні оригіналів документів вбачається спір про право, оскільки згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.06.2015 року (індексний номер 39187094 ) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2015 року (індексний номер 39187445), власником (розмір частки 1/1) квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 (т.1 а.с.9-12).
Окрім того, постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2016 року по справі № 495/1756/16-а, адміністративний позов ОСОБА_1 до КП "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" про зобов`язання скасування реєстраційного посвідчення від 12.02.2001 року №71-24 – задоволено. Зобов`язано КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» скасувати реєстраційне посвідчення від 12 лютого 2001 року №71-24, яким зареєстровано право власності на квартиру (на паперових носіях), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_3 (т.1 а.с.145).
Згідно листа № 920 від 29.04.2016 року з КП «Білгород-Дністровське БТІ» повідомлено, що Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» на виконання постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2016 року скасоване реєстраційне посвідчення від 12 лютого 2001 року №71-24 (т.1 а.с.146).
08.06.2016 року Одеським апеляційним адміністративним судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу Першого заступника керівника Білгород-дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради – задоволено частково.
Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2016 року – скасовано. Позов ОСОБА_1  до КП "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" про зобов`язання скасування реєстраційного посвідчення від 12.02.2001 року №71-24 – залишено без розгляду (т.1 а.с.237-239).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо підстав для звернення прокурором до суду:
Відмовляючи у задоволенні позовної заяви керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, районний суд виходив з недоведення та сумнівності твердження про нездійснення або на неналежне здійснення захисту інтересів держави суб`єктом владних повноважень в особі Білгород-Дністровської міської ради.
Позивач, обґрунтовуючи позицію свого представництва вказує на неналежне виконання владних повноваження щодо ініціювання судових спорів стосовно оскарження реєстрації права власності за ОСОБА_1 Білгород-Дністровською міською радою.
За змістом ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може звертатись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або держави чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому ЦПК України та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.
Частиною 4 ст. 56 ЦПК України, визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99, поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.
Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
В Постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17 та від 10.05.2018р. у справі № 910/18283/17, викладено наступний правовий висновок:
«не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень – він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави».
Згідно положень ч. 1ст. 167 ЦК України, держава діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (п.п. 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»).
Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони почуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції" від 07.06.2001 року). Підтримка прокуратурою однієї зі сторін, безумовно, може бути виправданою за належних обставин, наприклад, зокрема, коли захисту потребують державні інтереси.
Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді цивільного спору. 
Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».
У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2016 року, яка залишена в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 року, провадження у справі за адміністративним позовом керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради про скасування рішення державного реєстратора Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Ірини Сергіївни № 22131895 від 17.06.2015 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 – закрито (т.1 а.с.240-245).
Доводи про невжиття Білгород-Дністровською місцевою радою заходів щодо ініціювання судових спорів стосовно оскарження реєстрації права власності за ОСОБА_1 з метою винесення заяви про визнання спадщини відумерлою, спростосуються наявними в матеріалах справи доказами. 
Зокрема, матеріали справи містять намагання керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради у скасуванні державної реєстрації за ОСОБА_1 . 

Щодо набуття права власності ОСОБА_1 :
Відмовляючи у задоволенні позовної заяви керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської міської ради, районний суд також виходив з того, що у зв`язку з законністю набуття права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 у встановленому законом порядку, ставити питання про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.06.2015 року № 39187094 є недоцільним.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).
Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до положень ч. 1ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 11.02.2010 р., право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до раніше діючого Закону України «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації.
Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав) – єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; заявник – власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи – у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені повноваження суб`єктів державної реєстрації прав, що 1) забезпечують: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ (Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна); 2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із п. 1, 2 ч. З ст. 10 цього Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
В силу п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності підлягає обов`язковій державній реєстрації.
Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (справа «Жовнер проти України»).
Відповідно до приписів статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Доводи апелянта про залишення поза увагою районним судом ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.12.2015 року та ненадання оцінки чинності реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 не беруться судовою колегією до уваги, оскільки суд першої інстанції докладно встановив і описав у рішенні підстави набуття та скасування права власності ОСОБА_3 , реєстрації та скасування реєстрації його права власності, набуття та реєстрації права власності ОСОБА_1 , включаючи опис ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.12.2015 року.
Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визнав безпідставність вимог про право власності на нерухоме майно від 17.06.2015 року № 39187094, відносно ОСОБА_1 , та відмовив у їх задоволенні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, –
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області – залишити без задоволення. 
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.05.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду                  Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда 

Т.В. Цюра