ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 р.	Справа № 643/1268/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання - Севастьянової А.Ю.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Тимош О.М.,  м. Харків, року по справі № 643/1268/21
          за позовом               ОСОБА_1  
          до              Департаменту патрульної поліції                      
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харків з позовом до Поліцейського роти 2 взводу 1, батальйон 3 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, молодшого лейтенанту поліції Мартовицького Андрія Вікторовича (далі по тексту – поліцейський УПП в Харківській області Мартовицький А.В., відповідач), в якому просив суд: 
- скасувати постанову серії ДП18 № 471344 від 18.01.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену Поліцейським роти 2 взводу 1, батальйон 3 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, молодшого лейтенанту поліції Мартовицьким Андрієм Вікторовичем, якою застосовано до позивача адміністративне стягнення штраф у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене частиною восьмою статті 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 
В обґрунтування позовних вимог вказав на протиправність оскаржуваної постанови з огляду на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8  ст. 121 КУпАП, порушення процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність в оскаржуваній постанові відомостей щодо джерел виявлення правопорушення та належних і допустимих доказів про вчинення позивачем правопорушення, відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, перевищення відповідачем повноважень відповідно до ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», не надання позивачу можливості скористатись юридичною допомогою адвоката до розгляду справи.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року замінено первісного відповідача – Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції поліцейської роти 2 взводу 1 батальйону 3 Мартовицького Андрія Вікторовича на належного відповідача - Департамент патрульної поліції.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2021 року по справі № 643/1268/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної полції  про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишено бе задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неналежне дослідження доказів та ненадання оцінки його аргументам, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2021 року по справі № 643/1268/21, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції в частині надання оцінки оскаржуваній постанові від 18.01.2021 серії ДП18 № 471344 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ігнорування судом першої інстанції подання відзиву не стороною у справі, що унеможливлює використання документів, які надані разом з відзивом, в якості доказів у розумінні статті 72 КАС України. Зазначив, що при складанні спірної постанови порушено приписи ч.3 ст. 283 КУпАП в частині незазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення. Надана відповідачем роздруківка під виглядом довідки з ІПНП є неналежним та недопустимим доказом, оскільки з неї неможливо встановити джерело походження інформації та об`єкт, який зазначено на фото екрану з незрозумілого носія. З відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що позивач сидить у авто, яке припарковане у дворі багатоквартирного будинку, при цьому доказів керування позивачем автомобіля вказаний відеозапис не містить, що свідчить про відсутність доказів вчинення позивачем правопорушення. Крім того, вказані відеодокази не засвідченні електронним цифровим підписом, містять ознаки монтажу (відео не є єдиним безперервним записом), а тому не повинні враховуватися судом.
Наполягав, що відповідачем грубо порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме винесено оскаржувану постанову взагалі без розгляду справи, не роз`яснивши позивачу його права.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Від представника відповідача - Департаменту патрульної поліції, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та поновлення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, з посиланням на встановлення карантинних обмежень, викликаних коронавірусною хворобою COVID-19, та з метою забезпечення реалізації процесуального права відповідача на подання відзиву на апеляційну скаргу з усіма наявними доказами по справі.
Колегія суддів вважає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи ані органів поліції ані судів, крім того явка відповідача в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, представник відповідача не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду або подати додаткові письмові пояснення по суті справи, повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважав це за необхідне. Проте, відповідач не скористався своїм правом, і у клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначив причин, які безпосередньо перешкоджають йому взяти участь у судовому засіданні та подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк через обмеження, впровадженими у зв`язку з карантином.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №471344 від 18.01.2021, винесеною поліцейським Управління патрульної поліції у Харківській області молодшим лейтенантом поліції Мартовицьким А.В., на ОСОБА_1 за ч.8 ст.121 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500,00 грн. В даній постанові зазначено, що 18.01.2021 о 19 годині 55 хвилин в м.Харкові по вул.Героїв Праці, 12Б водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом HYUNDAI SANTA FE номерний знак НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження встановлені Митним кодексом України обмежень, а саме: порушено строк перебування транспортного засобу в режимі тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту. Згідно з відомостями інформаційно-телекомунікаційної системи «ІПНПУ» транспортний засіб було ввезено на територію України 19.01.2018, що свідчить про порушення ОСОБА_1  ст.380 МК України, ст.31 Закону України «Про дорожній рух» та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП. (а.с.27).
Постанова отримана позивачем в той же день 18.01.2021.
Не погодившись із вказаною постановою позивач звернувся до суду про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП та правомірності винесеної оскаржуваної позивачем постанови від 18.01.2021 серії ДП18 № 471344 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з приписами  ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За визначенням норми пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
В силу приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як встановлено ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як встановлено ст. 31 Закону України “Про дорожній рух” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність обов`язковим вимогам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.
Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.
Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України встановлені ст. 380 Митного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
Відповідно до ч. 8 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені  Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язок водія не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту. 
Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що протиправною дією, яка є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 8 ст. 121 КУпАП, є керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу слугувало виявлення молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 порушення строку перебування транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE номерний знак НОМЕР_1 , в режимі тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту.
У відповідності до ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію” полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. 
Приписами ст. 40 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, яким зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ч.3 ст.283 КУпАП).
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Вказаній нормі кореспондують положення статті 251 КУпАП, за якою доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За визначенням, наведеним у ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, відповідачем надано відеозаписи з нагрудної камери поліцейського з місця ухвалення оскаржуваної постанови.
Переглядаючи вказаний відеозапис судом апеляційної інстанції встановлено, що на ньому не зафіксовано ані марку та модель транспортного засобу, ані його номер та будь-які інші характеристики. При цьому не зафіксовано і факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення (керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України), а зафіксовано лише процедуру розгляду справи біля автомобіля, в якому знаходиться позивач, розташованого у дворі багатоквартирного будинку, у незрушному стані.
Колегія суддів зауважує, що відеозапис з нагрудної камери не може бути доказом порушення Правил дорожнього руху, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови. 
Вказаний висновок відповідає правовій позицій Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а.
Колегія суддів зазначає, що пунктом 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно  від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Таким чином, керування транспортним засобом – це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого п.8 ст. 121 КУпАП (керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України), оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна чи панелі приборів.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази саме зупинки транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE номерний знак НОМЕР_1 та/або здійснення ним руху, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що позивач керував таким транспортним засобом. 
Таким чином, відповідачем не надано доказів вчинення позивачем правопорушення, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач вчинив порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 8 ст. 121 КУпАП. З свого боку ОСОБА_1 заперечив вчинення правопорушення, тоді як відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах, не надав доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зауважує, що надані відповідачем відомості, внесених до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (скріншоту з ІПНП), так само не доводить вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу HYUNDAI SANTA FE номерний знак НОМЕР_1 , не знайшов свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення є вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 24.06.1988 р.  № 6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" (в редакції згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.12.1997 р. № 12) розглядаючи відповідно до ст. 293 КпАП України скаргу або протест на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.
Отже, необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є доведеність факту вчинення адміністративного правопорушення даною особою та вина особи у його вчиненні.
Однак, відповідачем як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надано жодного доказу наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.8 ст.121 КУпАП.
Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку, що позивачем було вчинене порушення, у зв`язку з чим, з огляду на норми ч. 2 ст. 77 КАС України, неможливо стверджувати про наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.8 ст. 121 КУпАП.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення. 
Беручи до уваги вищенаведене, рішення Московського районного суду м. Харкова  від 20.04.2021 по справі № 643/1268/21 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2021 по справі № 643/1268/21  скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департамент патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – задовольнити.
Скасувати постанову серії ДП18№471344 від 18.01.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену Поліцейським роти 2 взводу 1, батальйон 3 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, молодшого лейтенанту поліції Мартовицьким Андрієм Вікторовичем, якою застосовано до позивача адміністративне стягнення штраф у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене частиною восьмою статті 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (ідентифікаційний код – НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ). 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова