Справа № 159/2927/20 	Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В. 	
Провадження № 22-ц/802/280/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
15 квітня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Осіпука В.В.,
секретар с/з – Опейда В.О., 
з участю:
      представника позивача – Мельник В.М.,
      
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року, 

                                    В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтовані тим, що 15 квітня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № VOK VG 40000006921, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 175 000 грн з кінцевим терміном погашення до 15 квітня 2023 року. Додатковою угодою від 01 вересня 2008 року змінено валюту кредитування із гривні на долар США, в зв`язку з чим розмір кредиту складав 37917,27 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,04 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Позивач також зазначав, що відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 19 березня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 78136,7 доларів США.
Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 16 717,15 доларів США та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за  кредитним договором № VOK VG 40000006921 від 15 квітня 2008 року та додаткової угоди від 01 вересня 2008 року в розмірі 372, 07 долари США, яка утворилась станом на 16 серпня 2013 року.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішення, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила скаргу задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи,  а тому суд розглянув справу у їх відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу суд залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги банку та стягуючи з відповідачки в користь позивача відсотки за користування кредитом у розмірі 372,07 доларів США, суд першої інстанції врахував, що додатковою угодою від 01 вересня 2008 року, укладеною між банком та позичальником ОСОБА_1 , кредитодавець змінив строк виконання зобов`язання із 15 квітня 2023 року (як це встановлено основним договором від 15 квітня 2008 року) на 15 серпня 2013 року (відповідно до додаткового договору від 01 вересня 2008 року), а тому позивач не вправі був нараховувати відсотки за користування кредитом після закінчення строку виконання зобов`язання.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.
За матеріалами справи встановлено, що 15 квітня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № VOK VG 40000006921, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 175 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15відсотків річних та з кінцевим терміном погашення до 15 квітня 2023 року (а. с. 10). 
Судом також установлено, що додатковою угодою до вказаного  кредитного договору змінено валюту кредитування, розмір відсотків за користування кредитними коштами та термін виконання зобов`язання (а.с.14-16).
Пунктом 8.1 додаткової угоди передбачено, що банк зобов`язується  надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 01 вересня 2008 року по 15 серпня 2013 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 37917,27 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць (14,04 % річних) щомісяця в період сплати (а. с. 16 – зворот). 
Свої зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 19 березня 2020 року  виникла заборгованість за кредитом у розмірі 78136,07 доларів США, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем (а.с.5-8). 
Позивач, скориставшись своїм правом на власний розсуд вимагати від позичальника повернути будь-яку суму заборгованості за кредитом, просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 16 717,15 доларів США за період з 15 квітня 2008 року по 19 березня 2020 року.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За положеннями статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частину 2 статті 1050 ЦК України).
Сплата процентів за користування кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (стаття 536, 626, частина 1 статті 628, частина 1 статті 638 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 1, 4 статті 631 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/19 зробила правовий висновок проте, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. 
Також за матеріалами справи судом установлено, що додатковою угодою до  договору про іпотечний кредит № VOK VG 40000006921 від 15 квітня 2008 року, підписаною сторонами договору 01 вересня 2008 року, кінцевий термін виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором змінено. Зокрема, як вбачається із додатку № 1 до договору про іпотечний кредит, який є невід`ємною складовою кредитного договору, графік погашення кредиту додаткової угоди передбачає повернення кредиту в розмірі 37 917,27 доларів США протягом 60 місяців з 15 квітня 2008 року по 15 серпня 2013 року включно зі сплатою 14,04 % річних (а. с. 13).
АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими в період з 15 квітня 2008 року по 19 березня 2020 року, хоча відповідно до умов кредитного договору термін дії грошового зобов`язання закінчився 15 серпня 2013 року.
Згідно із наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором загальний залишок заборгованості за процентами за період з 15 квітня 2008 року по 15 серпня 2013 року складає 372,07 доларів  США (а.с.7 – зворот), 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги банку про стягнення із позичальника заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 15 серпня 2013 року по 19 березня 2020  року не можуть бути задоволені  у зв`язку з її безпідставністю.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки судом відмовив у задоволенні позовних вимог банку з підстав закінчення визначеного договором строку кредитування, а не з підстав пропуску строку позовної давності. 
Інші доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.
Заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді