Справа № 166/1222/20 	Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З. 	
Провадження № 22-ц/802/534/21  Категорія: 47 	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
06 травня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колєсніка Богдана Володимировича на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 10 лютого 2021 року,
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до нього 06.05.2020 року близько 12 години 15 хв. працівниками Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області застосовано адміністративне затримання із вжиттям поліцейських заходів - фізичний вплив, силу із використанням прийомів рукопашного бою та завданням ударів, внаслідок нібито скоєння ним адміністративних правопорушень за ст.ст. 126,130,185 КУпАП, про що було складено відповідні процесуальні документи - протокол про адміністративне затримання серії A3 № 174615,протоколи про адміністративне правопорушення серії ГР № 005762, ОБ № 111812, постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 690792. В результаті застосування вище наведених заходів йому завдано тілесні ушкодження. Стверджує, що правових підстав застосувати до нього згаданих заходів у працівників поліції не було. Позивач зазначає, що в ході його затримання не роз`яснили конституційні права та права, передбачені КУпАП, не забезпечено присутність адвоката, не ознайомлено із доказами його винуватості, не розглянуто клопотання про відібрання пояснень у очевидців події, не зафіксовано наявні тілесні ушкодження. Захиснику не було надано можливості навести свої зауваження до складених документів - його присутність не зафіксована, а тому він подав скаргу на гарячу лінію МВС України за № 588335 від 06.05.2020 року, результат якої на даний час невідомий, про що дано адвокатський запит.
Звертає увагу, що були відсутні підстави для застосування до нього заходів примусу, передбачених ст. ст. 42-45 Закону України «Про національну поліцію». Враховуючи порушення правових норм поліцейськими, 08.05.2020 року ним направлено скаргу на протиправні дії працівників поліції та заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України.
Крім цього, 12.05.2020 року ним та його представником подано до суду позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 690792 від 06.05.2020 року.
Рішенням Ратнівського районного суду від 03.06.2020 року у справі № 166/463/20 вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю складу вказаного правопорушення.
Суддею Ратнівського районного суду 30.06.2020 року ухвалено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу 10200 грн, позбавлено право керувати транспортними засобами, а також стягнуто судовий збір з нього в розмірі 420,40 грн у справі № 166/498/20. Вказана постанова суду скасована 03.08.2020 року Волинським апеляційним судом за апеляцією його представника, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Крім того, суддею Ратнівського районного суду 03.08.2020 року ухвалено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу 170 грн, а також стягнуто судовий збір з нього в розмірі 420,40 грн у справі № 166/497/20. Вказана постанова суду скасована 09.09.2020 року Волинським апеляційним судом, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Позивач вважає, що оскільки справи про адміністративні правопорушення відносно нього закриті, то це свідчить про незаконність адміністративного затримання, складання та направлення до суду матеріалів справ щодо нього, а також незаконність й безпідставність його притягнення до адміністративної відповідальності судом першої інстанції.
Крім того, позивач стверджує, що йому спричинено моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу факту його затримання, притягнення до адміністративної відповідальності за місцем проживання. Він протягом усього часу розгляду його справи в судових інстанціях боявся громадського осуду, відчував сором перед близькими та знайомими, боявся понести значні грошові витрати- сплату штрафу, судового збору, витрати на правничу допомогу. Крім цього, за весь час розгляду справи у судах він пережив значні хвилювання, його звичний ритм життя був порушений, кожного дня думав про наслідки застосування до нього адміністративних стягнень, а також не міг усвідомити факт його притягнення до адміністративної відповідальності без будь-яких належних доказів по справі.
Стверджує, що неправдиве обвинувачення його у вчиненні правопорушення негативно вплинуло на його стосунки з сусідами, знайомими, оскільки отримував судові повістки, що викликало нездоровий інтерес до його особи, поставлено під сумнів його честь та гідність.
Також позивач наголошує, що в момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження гідності, тривоги, а також страху за своє здоров`я та життя. 
Позивач просить стягнути на його користь 50000 грн моральної шкоди, із врахуванням глибини фізичних та душевних страждань, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, розумності і справедливості. 
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 10 лютого 2021 року в позові відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник Колєснік Б. В. від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Державна казначейська служба України, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідачі протиправно склали протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 та ст.185 КУпАП, постанові за ч.1 ст.126, КУпАП, виклали у них обставини, що не відповідають дійсності, підробили процесуальні документи, бездоказового визнали його винним у вчиненні згаданих адмінправопорушень, незаконно ініціювали притягнення його до адмінвідповідальності, застосували адміністративне затримання, чим завдали йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не надано жодних належних доказів, які б свідчили про незаконність дій працівників патрульної поліції Ратнівського відділу поліції ГУ НП у Волинській області. Рішенням Ратнівського районного суду, на яке посилається позивач ОСОБА_1 , не визнано дії працівників патрульної поліції протиправними, лише скасовано постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та вчинення адміністративного правопорушення.
З висновку службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області від 15.01.2021 року ГУНП у Волинській області не встановлено фактів перевищення ними заходів, необхідних для затримання правопорушника, вид та інтенсивність застосованих заходів примусу відповідали ситуації характеру правопорушення та індивідуальним особливостям особи, яка його вчинила. Проте, в діях працівників поліції убачається порушення оформлення матеріалів про адміністративне затримання та оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.
При цьому із змісту рішення Ратнівського районного суду від 03.06.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем без посвідчення водія, що підтверджується відеофіксацією події. Проте, судом не було взято фіксацію факту порушення Правил дорожнього руху позивачем до уваги, оскільки вона надана суду з порушенням установленого порядку.
Окрім цього, в судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 не спростував показання свідка ОСОБА_4 , що останній в день зупинення його працівниками поліції та складення відповідних документів 06.05.2020 року керував автомобілем з ознаками перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Отже, встановлено, що адміністративні справи, які були порушені стосовно ОСОБА_1 , закриті судами з процесуальних підстав, а отже діями поліції позивачу не завдана моральна шкода. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 25 січня 2021 року справа № 686/31698/19, провадження № 61-9053св-20.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності працівників поліції сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.01.21 справа № 686/27885/19 , провадження № 61-8240св20.
Посилання позивача на ч. 6 ст. 82 ЦПК України не заслуговує на увагу, оскільки судові рішення суду першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили, не встановлюють незаконних дій працівників поліції.
Що стосується незаконності притягнення його до адміністративної відповідальності зач.1 ст. 126 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, то в даному випадку позивач скористався правом на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення і в результаті розгляду справи за його адміністративним позовом прийнято рішення Ратнівського районного суду від 03 червня 2020 року, яким скасовано постанову від 06.05.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. І ст.126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Таким чином, жодні заходи примусу зі сторони держави до ОСОБА_1 не застосовувалися. Витрати на погашення штрафу, накладеного оскарженою ним постановою, позивач не поніс.
При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.
Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, установивши, що позивач не довів у встановленому законом порядку факт завдання йому відповідачами моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Колєсніка Богдана Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді