Ухвала
Іменем України
 
05 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 727/6646/20
провадження № 61-1225ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського суду м. Чернівці від 29 жовтня 2020 року у складі судді Одовічен Я. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 
2020 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня», третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (далі - ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня»), третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
 
Позов мотивувала посиланням на те, що з 21 січня 1996 року вона працювала в Обласній комунальній установі «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (далі - ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня») на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи.
 
Рішенням 27-ої сесії Чернівецької обласної ради 7-го скликання від 21 листопада 2018 року № 182-27/18 вирішено реорганізувати юридичну особу ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом перетворення її в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».
 
Рішенням 33-ої сесії Чернівецької обласної ради від 12 вересня 2019 року 
№ 131-33/19 внесено зміни до вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування та вирішено створити ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та припинити ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом приєднання до новоствореного підприємства.
 
Укладений з нею трудовий договір з 01 січня 2020 року був продовжений на підставі частини третьої статті 36 КЗпП України в реорганізованій ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».
 
20 липня 2020 року на підставі наказу виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» № 58-ЗВ §1 її звільнено з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацію підприємства та скороченням її посади із введенням в дію нового штатного розпису згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 «Охорона здоров`я».
 
Посилаючись на те, що її звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, позивач просила: визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» №58-ЗВ §1 від 20 липня 2020 року про її звільнення з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи; поновити її на посаді начальника поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з розрахунку 810,29 грн за один робочий день, стягнути на відшкодування, завданої їй незаконним звільненням, моральної шкоди 50 000,00 грн; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі та стягнення на її користь середньої заробітної плати за один місяць.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 20 липня 2020 року № 58-ЗВ §1 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи.
 
Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи.
 
Стягнуто з ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 57 530,59 грн.
 
Стягнуто з ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 4 000,00 гривень.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач всупереч вимогам статті 49-2 КЗпП України не сприяв переведенню ОСОБА_1 на вакантну посаду начальника поліклінічного підрозділу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», та не здійснив порівняльного аналізу кваліфікації працівників для вирішення питання про переважне право на залишення на роботі відповідно до вимог статті 42 КЗпП України.
 
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , поновлення позивачки на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 21 липня 
2020 року, стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції у порушення принципу диспозитивності помилково ухвалив судове рішення про поновлення позивачки на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», оскільки така позовна вимога нею не заявлялася. Крім того, суд дійшов помилкового висновку про порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у якій заявник просила постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року скасувати. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 
29 жовтня 2020 року, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря по поліклінічному підрозділу змінити, та поновити її на посаді начальника поліклінічного підрозділу в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», в іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявниці строк до 12 березня 2021 року для подання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до вимог частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
 
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського суду м. Чернівці від 29 жовтня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у новій редакції.
 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявниця посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій частини першої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 1996 року працювала на посаді заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи Обласної комунальної установи «Чернівецька обласна клінічна лікарня». 
 
Рішенням Чернівецької обласної ради від 21 листопада 2018 року № 187-27 вирішено реорганізувати ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом перетворення її в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та встановити, що підприємство є правонаступником усього майна, прав та обов`язків ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня».
 
Рішенням Чернівецької обласної ради від 12 вересня 2019 року № 131-33/19 внесено зміни і доповнення до рішення від 21 листопада 2018 року № 182-27/18, зокрема вирішено створити ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та припинити юридичну особу ОКУ «Чернівецька обласна клінічна лікарня» шляхом приєднання до новоствореного підприємства. 
 
Відповідно до витягу з наказу в. о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С. А. від 01 січня 2020 року № 1-К §1 
з 01 січня 2020 року продовжено дію трудового договору заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи ОСОБА_1 із суміщенням 25 відсотків лікаря-терапевта обласної консультативної поліклініки в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» згідно з діючим штатним розкладом.
 
Згідно штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», затвердженого наказом в. о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С. А. від 02 січня 2020 року 
№ 2-К §8, затверджено штат у кількості 1 192,75 одиниць. У вказаному штатному розписі передбачено посаду заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи.
 
Наказом від 03 січня 2020 року № 3-К §5 ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» затверджено штатний розпис лікарні, який вводиться в дію з 01 квітня 2020 року та яким визначено штат у кількості 1 258 штатних одиниць у якому була наявна посада заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи. Одночасно введено посаду начальника поліклінічного підрозділу.
 
Наказом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 03 січня 2020 року 
№ 3-К §1 «Про запровадження скорочення штату та чисельності ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» при введенні в дію з 06 квітня 2020 року структури і штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» було скорочено посаду головного лікаря та десять посад його заступників.
 
03 лютого 2020 року відповідач попередив ОСОБА_1 про звільнення з займаної посади, у зв`язку з відсутністю такої посади у штатному розписі з 06 квітня 
2020 року. Будь-які пропозиції щодо переводу позивача на інші вакантні посади у вказаному повідомленні відсутні. Повідомлення було вручено ОСОБА_1 особисто 03 лютого 2020 року.
 
31 березня 2020 року позивачка звернулась до в. о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С. А. із заявою про переведення її на посаду керівника консультативно-діагностичного підрозділу (поліклініки), так як функціональні обов`язки заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи відповідають зазначеній посаді, а також просила врахувати рівень її кваліфікації, стаж роботи, неодноразові заохочення на роботі, відсутність зауважень щодо роботи.
 
Відповідно до наказу в. о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С .А. від 01 квітня 2020 року № 49-К §10 «Про скорочення посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи» скорочено 1,0 посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 01 червня 2020 року.
 
01 квітня 2020 року в. о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтарем С. А. винесено попередження, в якому зазначено, що на підставі наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 03 січня 2020 року № 3-К §1 «Про запровадження скорочення штату та чисельності ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», наказу ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 01 квітня 2020 року №49-К §10 «Про скорочення посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи» затверджено новий штатний розпис ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», з якого виведено посаду заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 01 червня 2020 року, яку обіймає ОСОБА_1 . 
 
У зв`язку із реорганізацією зазначеного закладу ОСОБА_1 попереджено про звільнення з займаної посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з 01 червня 2020 року, та одночасно запропоновано переведення її на посаду виконуючого обов`язки медичного директора з організаційно-методичної роботи або лікаря-терапевта поліклінічного підрозділу.
 
ОСОБА_1 відмовилася підписувати попередження про звільнення, що підтверджується актом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» 
від 01 квітня 2020 року.
 
Згідно з витягом з наказу виконуючого обов`язки генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С. А. № 49-К §9 від 01 квітня 2020 року № 49-К §9 «Про переведення працівників на посади відповідно з штатним розписом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» у зв`язку з набранням чинності з 01 квітня 2020 року штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та зміною назви окремих посад та підрозділів згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 «Охорона здоров`я» ОСОБА_2 - лікаря-акушера-гінеколога, з 01 квітня 
2020 року переведено на посаду начальника поліклінічного підрозділу.
 
За зверненням ОСОБА_1 від 14 квітня 2020 року посадовими особами Департаменту охорони здоров`я обласної державної адміністрації складено довідку за результатами перевірки інформації щодо порушення її трудових прав керівництвом ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».
 
Згідно з витягом із протоколу від 21 травня 2020 року № 6 на засіданні профспілкового комітету ОКПП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» надано попередню згоду на звільнення ОСОБА_1 з 01 червня 2020 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» та письмової відмови позивачки від запропонованих вакантних посад.
 
Наказом в. о. генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» Цинтаря С. А. від 20 липня 2020 року № 58-ЗВ §1 «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнена з посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 20 липня 2020 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України за скороченням штату.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). 
 
У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі 
№ 6-491цс15 зроблено висновок, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд урахував, що роботодавець належно виконав вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України. 01 квітня 2020 року ОСОБА_1 попереджено про затвердження нового штатного розпису ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», та скорочення посади заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи з 01 червня 2020 року, яку вона обіймала. Одночасно запропоновано їй переведення на посаду в. о. медичного директора з організаційно-методичної роботи або лікаря-терапевта поліклінічного підрозділу, які були вакантними на час попередження її про майбутнє звільнення, від зайняття яких вона відмовилася.
 
З огляду на наведене, посилання заявника на неправильне застосування апеляційним судом положень частини першої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України, без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 не знайшли свого підтвердження, суд урахував зазначені висновки Верховного Суду та правильно застосував наведені положення КЗпП України.
 
Частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України). 
 
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 про те, що вона мала переважне право на для зайняття посади начальника поліклінічного підрозділу, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади. Оскільки посада заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи, яку займала позивачка, на підприємстві була єдиною, інших осіб, крім неї, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, серед яких роботодавець повинен був визначати наявність переважного права на залишення на роботі, не було. 
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 334/3883/18.
 
Посилання заявниці на те, що відповідач мав, перевести саме її як більш кваліфіковану працівницю, посада якої скорочується на посаду начальника поліклінічного підрозділу, а тому незаконно призначив на зазначену посаду ОСОБА_2 , не мають правового значення для вирішення спору, оскільки суд не повинен обговорювати питання про доцільність перестановки (перегрупування) працівників, що належить до повноважень власника (уповноваженого ним органу).
 
Зазначене узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 755/3679/17.
 
Узагальнюючи наведене, необхідно дійти висновку, що доводи касаційної скарги у цілому зводяться до незгоди заявника ухваленим апеляційним судом судовим рішенням, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував. Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Наведені у касаційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та ухвалив судове рішення з урахуванням висновків викладених у постановах Верховного Суду.
 
Таким чином, постанова Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 
2020 року, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського суду м. Чернівці від 29 жовтня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна клінічна лікарня», третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак