Справа № 930/120/21
Провадження № 33/801/356/2021
Категорія: 155
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року	Справа № 930/120/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О.Ю.,
за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кузьміна Євгена Олександровича,
розглянув апеляційну скаргу останнього на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 29 березня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, 

встановив:

       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 068287 від 30 грудня 2020 року водій ОСОБА_1 30 грудня 2020 року о 00:12 год. в м. Немирів по вул. Миру керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, тест на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестера Драгер 6810, прилад ARAM 2265, принтер ARCC 5053, тест 2519 на місці ДТП. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Разом з тим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 261815 від 30 грудня 2020 року водій ОСОБА_1 30 грудня 2020 року о 00:12 год. в м. Немирів по вул. Миру керуючи автомобілем не вибрав безпечного інтервалу та швидкості руху допустив зіткнення із автомобілем БМВ LT НОМЕР_1 внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
       Також, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 261816 від 30 грудня 2020 року водій ОСОБА_1 30 грудня 2020 року о 00:12 год. в м. Немирів по вул. Миру, керуючи автомобілем, будучи причетним до ДТП, залишив місце події, чим порушив вимоги п. 2.10 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.
       Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 29 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, 124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення: за ст. 124 КУпАП – у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп. в дохід держави; за ст. 122-4 КУпАП – у виді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 255 грн. 00 коп. в дохід держави; за ч. 1 ст. 130 КУпАП – у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       У відповідності до ст. 36 КУпАП накладено на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, остаточно визначивши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з нього судовий збір в сумі 454 грн. в дохід держави.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з досліджених судом зібраних у справі доказів у справі про адміністративні правопорушення, в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130, ст. 122-4 КУпАП.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Кузьмін Є.О. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин вчинення адміністративного правопорушення просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 30 грудня 2020 року о 00 год. 12 хв. належним йому автомобілем Мерседес д.н. НОМЕР_2 він не керував, а тому вважає, що суд першої інстанції, не дослідивши належним чином обставини справи прийшов до помилкового висновку щодо наявності у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кузьміна Є.О., які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кузьміна Є.О. щодо порушення судом першої інстанції норм КУпАП під час розгляду справи.
Відповідно ч. 1-2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
На переконання апеляційного суду вказані вимоги процесуальних норм КУпАП суддею суду першої інстанції не дотримані.
В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП є ряд суперечностей на які вказує захисник останнього в апеляційній скарзі, які також підтримані ним та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Частиною першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Згідно зі статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
       Отже, за змістом диспозицій вказаних статей, суб`єктом адміністративних правопорушень за дії, що поставлені у вину ОСОБА_2 може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.
       Згідно п. 1.5 ПДР України, водій – особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. 
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Водночас, положеннями ч. 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що 30 грудня 2020 року о 00 год. 12 хв. належним йому автомобілем Мерседес д.н. НОМЕР_2 він не керував, оскільки 29 грудня 2020 року передав його у користування своєму знайомому ОСОБА_3 , який використовував його у своїх справах, а сам він знаходився на новорічному корпоративі. Біля 00.00 год. 30 грудня 2020 року, після телефонного дзвінка до нього з незнайомого номера, він покинув корпоратив та на таксі приїхав до свого будинку, де побачив свій автомобіль, у якого було розбито бокове дзеркало. Тут же підійшли троє чоловіків, серед яких був його однокласник ОСОБА_4 , який повідомив йому, що його автомобіль здійснив пошкодження авто його товариша, в зв`язку з чим вимагали грошову компенсацію. Переконавшись, що дійсно на автомобілі БМВ були механічні пошкодження, він почав телефонувати ОСОБА_3 , однак з ним був відсутній зв`язок. Після цього, приїхали працівники поліції, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, який він пройшов не як водій, а як звичайна особа, до того вказуючи їм про те, що автомобілем в той день він не керував. На наступний день, зв`язавшись з ОСОБА_3 , останній повідомив, що ніякого ДТП під час того, як він керував його автомобілем не було. Оглянувши разом автомобіль, який крім розбитого бокового дзеркала будь-яких ушкоджень не мав, він погодився компенсувати збитки потерпілим.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що 30 грудня 2020 року біля 00:10 год. він керував транспортним засобом BMW н.з. НОМЕР_3 по вул. Миру в м. Немирів, в якому також знаходився ОСОБА_6 . В цей час з правої сторони їх обігнав автомобіль Mercedes E220, який під час вказаного обгону допустив зіткнення з його автомобілем. У зв`язку із здійсненим ДТП він зупинився, а водій автомобіля Mercedes E220 продовжив рух далі. Після зупинки, оскільки ОСОБА_6 знав, що автомобіль Mercedes E220 належить ОСОБА_1 , той зателефонував йому та повідомив про вчинене ДТП. Біля будинку, де проживає ОСОБА_1 ними було виявлено автомобіль останнього. Через деякий час, з`явився ОСОБА_7 , однак повідомив, що за кермом автомобіля не перебував. По прибуттю працівників поліції останні освідували ОСОБА_1 та склали стосовно нього відповідні документи, хоча той і їм також пояснював що не керував в той день автомобілем. Пояснення які надавали на підпис працівники поліції він не читав тому що був схвильований після скоєного ДТП. Хто був за кермом автомобіля в період коли сталась ДТП він не бачив. Також не чув від ОСОБА_1 його пояснень з приводу того, що він вжив алкоголь після ДТП.
Крім того, апеляційним судом були викликані та допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .
Так, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що 29 грудня 2020 року за його проханням ОСОБА_1 надав у користування його власний автомобіль Мерседес на іноземній реєстрації, для того щоб з`їздити до батьків в село. Повернувшись біля опівночі залишив автомобіль біля будинку та пішов додому спати. Ніякого ДТП під час керування ним вказаним автомобілем він не вчиняв На наступний день ОСОБА_1 прийшов до нього по ключі та повідомив про те що за участю його автомобіля сталась ДТП. Звертав увагу, що ОСОБА_1 автомобілем не міг керувати, оскільки ключі від авто були лише у нього.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що 30 грудня 2020 року близько 00:10 год. він був пасажиром автомобіля BMW н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 в м. Немирів по вул. Миру. В цей час з правої сторони їх обігнав автомобіль Mercedes E220, який під час вказаного обгону допустив зіткнення з автомобілем BMW. У зв`язку із здійсненим ДТП ОСОБА_5 зупинився, а водій автомобіля Mercedes E220 продовжив рух далі. Після зупинки, оскільки ОСОБА_6 знав, що автомобіль Mercedes E220 належить ОСОБА_1 , він зателефонував останньому та повідомив про вчинене ДТП. Біля будинку, де проживає ОСОБА_1 ними було виявлено автомобіль останнього. Через деякий час з`явився ОСОБА_7 , однак повідомив, що за кермом автомобіля не перебував. По прибуттю працівників поліції останні освідували ОСОБА_1 та склали стосовно нього відповідні документи, хоча той і їм також пояснював що не керував в той день автомобілем Пояснення, які надавали на підпис працівники поліції він не читав, тому що був схвильований після скоєного ДТП. Хто був за кермом автомобіля в період коли сталась ДТП він не бачив. Будь-які пояснення з приводу того, що зі слів ОСОБА_1 той вживав алкогольні напої після ДТП, він не надавав, оскільки такого він від нього в той вечір не чув.
Крім того, як вбачається з долученого до матеріалів справи технічного запису з нагрудної камери працівника поліції, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не зафіксований. Натомість вказаним відеозаписом підтверджується що ОСОБА_1 погодившись пройти огляд на стан сп`яніння, неодноразово наголошував на тому, що він автомобілем не керував.
Відтак, покази особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків в судовому засіданні апеляційної інстанції, матеріалами справи не спростовані, а відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, які містяться в матеріалах справи, не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
В зв`язку з викладеним, є розумний сумнів стосовно встановлених судом першої інстанції обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що передувало складанню протоколів про адміністративне правопорушення.
Вказані обставини, суд попередньої інстанції не дослідив та не надав їм відповідної оцінки, у зв`язку з чим постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 130, 124, 122-4 КУпАП підлягає до скасування.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційного скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Таким чином, апеляційний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції вважає за необхідне прийняти нову постанову, за наслідками перегляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130, ст 124, ст. 122-4 КУпАП, при цьому врахувавши наступне. 
Строки накладення адміністративного стягнення врегульовано статтею 38 КУпАП. За змістом положень частин 2, 5 даної статті (в редакції на час вчинення адміністративних правопорушень) якщо справа про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення; у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Разом з тим, згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
В рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення серії ОБ № 068287, серії БД № 261815, серії БД № 261816 30 грудня 2020 року, події інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 130, ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП мали місце 30 грудня 2020 року, тобто на день розгляду апеляційної скарги Вінницьким апеляційним судом на постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 29 березня 2021 року, закінчився тримісячний строк накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року та науково-консультативним висновком НКР при ВАСУ, відповідно до якого під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.
Враховуючи викладене, з урахуванням положень ч. 2,5 ст. 38 КУпАП (чинних на час вчинення вказаних адміністративних правопорушень), п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості встановити об`єктивну істину у справі в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тому провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Кузьміна Євгена Олександровича задовольнити частково.
Постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 29 березня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                О.Ю. Береговий