Єдиний унікальний номер 236/789/21 
Номер провадження 22-ц/804/1408/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
09 червня 2021 року Донецький апеляційний суду складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В., Папоян В.В.,  
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 236/789/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонер-ного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про скасування  арешту майна, з апеляційною скаргою третьої особи Лиманського міського відділу державної ви-конавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рі-шення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року (суддя пер-шої інстанції Саржевська І.В.),-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донець-кої області з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк»), третя особа: Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про скасування арешту майна (невизначене майно, все майно), накладеного 24 лютого 2011 року постановою державного виконавця відділу держав-ної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції, на майно боржника на підставі рішення Краснолиманського міського суду від 30 серпня 2010 року за виконавчим листом № 2-2593 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгова-ності у розмірі 266 386 грн. 85 коп., судового збору 1 700 грн. 00 коп. та витрат 120 грн. 00 коп. Просила припинити дію запису про обтяження речового права, внесеного до Єдиного реєстру за-борон відчуження об`єктів нерухомого майна за  реєстровим  номером 11323352 на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», третя особа: Лиманський мі-ський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про скасування арешту майна (невизначене майно, все майно). 
Знято арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно (невизначене майно), на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції № 24701230 від 24 лютого 2011 року, зареєстрований Донецькою філією державного підп-риємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України  24 червня 2011 року за реєстровим номером обтяження 11323352 на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 24701230 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386 грн. 85 коп., судового збору 1700 грн., витрат 120 грн. 
Припинено дію запису про обтяження речового права, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером 11323352 на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 накладеного постановою Відділу державної виконав-чої служби Краснолиманського міського управління юстиції № 24701230 від 24 лютого 2011 року на підставі виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським місь-ким судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386 грн. 85 коп., судового збору 1700 грн., витрат 120 грн., шляхом внесення відповідних відомостей у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. 
Не погоджуючись із рішенням суду третя особа Лиманський міський відділ державної вико-навчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в апеля-ційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуван-ня норм матеріального права, просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Доне-цької області від 24 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .   
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оспорюваний арешт накладено  на майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 14701230, відкритого 24 лютого 2011 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року  Крас-нолиманським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 солідарно на ко-ристь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованості на загальну суму 268 206 грн. 85 коп. На теперішній час рішення суду не виконано. Вказане виконавче провадження було закінчено 27 січня 2012 року за п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»  № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (втратив чинність 02 червня 2016 року) у зв`язку із його направленням за належністю до Слов`янського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у До-нецькій області. На даний момент  згідно відомостей АСВП на примусовому виконанні не перебуває відкрите виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 та позивачкою не надано жодних доказів щодо повного чи часткового погашення зобов`язання нею перед АКБ СР «Укрсоцбанк» або його правонаступником АТ «Альфа-Банк». 
У своєму рішенні суд першої інстанції посилається на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначаючи ОСОБА_1 як особу, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику. Таке твердження суперечить ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_1 є саме боржником згідно вико-навчого документа, між сторонами нема спору про право власності на майно, на яке накладено арешт і таке право позивачки ніким не оспорюється. Тому розгляд справи, на думку апелянта, мав відбуватися в порядку розділу VII Цивільно-процесуального кодексу України 2004 року.
Крім того, скаржник зазначає, що 18 листопада 2020 року ОСОБА_1 зверталася до Ли-манського міського відділу ДВС з приводу зняття арешту з майна, накладеного постановою дер-жавного виконавця в межах виконання виконавчого провадження № 24701230. Їй було відмовлено у знятті арешту та роз`яснено порядок оскарження рішення державного виконавця в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та звернення до суду. Відповідь їй було надано 02 грудня 2020 року в порядку Закон України «Про звернення громадян», до суду вона звернулася 03 березня 2021 року, тому скаржник вважає, що позивачкою пропущено 10-денний строк на оскарження рішення відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження. Питання про поновлення строку на оскарження рішень державного виконавця Білоконь О.М. не порушувала. 
Позивачем ОСОБА_1 на апеляційну скаргу третьої особи  надано письмовий відзив, в якому позивач наголошує на тому, що вважає рішення суду законним та таким, що прийнято з до-держанням вимог процесуального та матеріального права, є обґрунтованим, обставини, які мають значення для справи встановлені правильно та повно, надана правильна оцінка доказів.
Посилається на те, що оскаржуване рішення ніяким чином не порушує права апелянта. На-томість, за умови відсутності заперечень з боку відповідача і відсутності відкритих виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Красноли-манським міським судом Донецької області, наявність арешту безпідставно порушує її право роз-поряджатися належним їй майном, що суперечить засадам Конституції України, ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 10 Загальної декларації прав людини.  
  Відповідачем АТ «Альфа-Банк» на апеляційну скаргу третьої особи письмовий відзив не на-даний.
        Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешко-джає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, не-упереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наяв-ними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи по-силаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , представник відповідача АТ «Альфа-Банк», представник третьої особи Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
  Судові повістки-повідомлення  про  розгляд  справи  09 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 отримала 24 травня 2021 року, відповідач АТ «Альфа-Банк» - 25 травня 2021 року, третя особа Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) – 25 травня 2021 року відповідно, що підтверджуєть-ся рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 99, 100, 101).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить судовий розгляд справи про-водити за її відсутності (а.с. 104).
   В апеляційній скарзі третя особа Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить розглянути спра-ву у відсутність представника (а.с. 55 зворот).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Про причини неявки у судове засідання 12 травня 2021 року учасники справи не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм пра-ва, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга третьої особи підлягає задоволенню.
Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції  посилаючись на положення час-тин 1, 2, 3 ст. 59 та частин 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», врахував-ши, що на час звернення з заявою до суду, за наявності арешту накладеного  на майно, порушуєть-ся право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги у повному обсязі користувати-ся та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, не побачив підстав для продовження обтя-ження арешту на майно,  та дійшов висновку про захист права позивача у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту. 
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.  
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи , що позивачу ОСОБА_2 , відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 15 жовтня 2004 року, посві-дченого  державним  нотаріусом  Лиманської  державної  нотаріальної контори Семеновою І.М., належить квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16-19).
  20 вересня 2010 року на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької обла-сті від 30 серпня 2010 року, було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-2593 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386 грн. 85 коп., судового збору 1700,00, витрат 120,00 грн., та накладено арешт на майно боржника.
  24 лютого 2011 року було відкрито виконавче провадження № 24701230 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, надісланого стягувачем повторно до Лиманського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області на примусове виконання. 24 лютого 2011 року за заявою стягувача державним виконавцем накладено арешт на все рухоме майно та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості в розмірі 266 386 грн. 85 коп., судового збору 1700 грн., витрат 120 грн.  
27 січня 2012 року виконавче провадження № 24701230 було закінчено, відповідно до п.10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року (втратив чинність 02 червня 2016 року) у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Більше виконавчий лист № 2-2593, виданий 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області на примусовому виконанні не перебував (а.с. 25-27).      
Правонаступником АКБ СР «Укрсоцбанк», в інтересах якого встановлено обтяження, є АТ «Альфа-Банк».
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року знято арешт, який був накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Краснолимансько-го міського управління юстиції № 21449853 від 20 вересня 2010 року, зареєстрований Донецькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 29 ве-ресня 2010 року за реєстровим номером обтяження 10304101 на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 21449853 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» солідарно заборгованості у розмірі 266 386 грн. 85 коп., судового збору 1700 грн., витрат 120 грн. та припинено дію запису про обтяження речового права, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером 10304101. (а.с. 20-21) Вказане рішення виконано (а.с. 23).
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до су-ду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підс-таву позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, що діяла на час винесення постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.
Відповідно до пункту 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого про-вадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частин 1-4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконан-ня рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: вине-сення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна бо-ржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний ви-конавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи ін-шим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десяти-денний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із ст. 447 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час звернення до суду з цим по-зовом, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вва-жають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьо-го Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ст. 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом.
Згідно із ст. 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче прова-дження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого про-вадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підт-вердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Тобто, відповідно до ст. 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про вико-навче провадження» в редакції, чинній на час пред`явлення позову, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про ви-знання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодек-сом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття аре-шту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводиться державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Зако-ном принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтве-рджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оці-нити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Підставою обтяження майна позивача є постанова від 24 лютого 2011 року, винесена держав-ним виконавцем Лиманського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області у рамках вико-навчого провадження № 24701230 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2593, виданого 30 серпня 2010 року Краснолимнаським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 солідарно на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованості на загальну суму  268 206 грн. 85 коп.
При цьому, звертаючись з позовом про скасування арешту, позивачем не надані належні дока-зи на підтвердження виконання рішення Краснолиманського міськрайонного суду Донецької об-ласті у справі № 2-2593. 
Натомість, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує її права, як власника, захист якого передбачено ст. 41 Конституції України, статтями 317, 321, 391 ЦК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитися рішенням суду першої інстанції, яке ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки за змістом пода-ної позовної заяви між сторонами немає спору про право власності на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тому вимоги ОСОБА_1 про зняття ареш-ту з майна повинна розглядатися в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Вищенаведене узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 544/394/18 (провадження № 61-12890св19).
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм про-цесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року у цій справі слід скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні ви-сновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.) 
   Відповідно до п.п. «б» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом  справи  у суді першої інстанції,  -  у випадку  скасування  або  зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
   Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
   При цьому колегія суддів вважає доцільним зазначити наступне. 
   З матеріалів  справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення  серії НОМЕР_1 від 07 квітня 2016 року (а.с. 13).
Вирішуючи питання щодо наявності пільги у позивача по сплаті судового збору апеляційний суд враховує, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає За-кон України «Про судовий збір».
Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбаче-них цим Законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. 
Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. 
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабез-печення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії  їх соціального захисту». У ст. 22 цього  Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову до-помогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових ви-трат, пов`язаних з розглядом цих питань. 
Перелік пільг учасникам  бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 цього Закону. 
Отже, вирішуючи питання про стягнення  витрат по сплаті судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей  12, 22 Закону України  «Про статус ветеранів війни, гарантії  їх соціального захисту».
  До суду ОСОБА_1 звернулася з позовом про скасування арешту, накладеного на належ-не їй майно в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа виданого Красно-лиманським міським судом про стягнення заборгованості, який ніяким чином не стосується по-рядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій. Тому позивач ОСОБА_1 не звіль-няється від сплати судового збору під час розгляду цієї справи в судах усіх інстанцій на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09  жовтня 2019 року у справі          № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Великої Палати Верховного Суду  від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).        
   З огляду на зазначене, з позивача на користь держави належить стягнути судовий збір за по-дання позовної заяви  з вимогами немайнового характеру у розмірі 908 грн. 
   Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), з позивачки на користь третьої особи підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362 грн. 00  коп., який сплачений апелянтом за подання апеляційної скарги (а.с. 80).
Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.
Також до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо повернення повторно сплаченого судового збо-ру за подання апеляційної скарги у даній справі відповідно до платіжного доручення № 693 від 07 травня 2019 року у сумі 1 362 грн. 00 коп., які вони просять повернути за відповідними реквізита-ми (а.с. 103).
Дослідивши вищевказані обставини та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд за-значає наступне.
В матеріалах справи на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги містяться платіжні доручення № 468 від 14 квітня 2021 року та № 693 від 07 травня 2021 року (а.с. 77, 104).
Відповідно до виписок про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України судовий збір за вказаними платіжними дорученнями зарахований до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 78,106).
Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається у розмірі перепла-ченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (п. 2  ст. 7 Закону України «Про судовий збір») .
Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» по-вернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним ор-ганом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Як роз`яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законо-давства про судові витрати у цивільних справах» ст. 7 Закону України «Про судовий збір» урегу-льовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору ви-рішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства. Про таке повернення зазначаєть-ся: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за по-дання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.
За подання апеляційної скарги на рішення Краснолиманського міського суду Донецької об-ласті від 24 березня 2021 року апелянт мав сплатити судовий збір у розмірі 1362 грн. 00 коп.   
Фактично за подання апеляційної скарги заявником двома платежами сплачено 2 724 грн. 00 коп. згідно платіжних доручень № 468 від 14 квітня 2021 року та № 693 від 07 травня 2021 року, копії яких знаходиться в матеріалах цивільної справи.
Таким чином, третьою особою у даній справі за подання апеляційної скарги дійсно внесено судовий збір в більшому розмірі ніж встановлено законом і відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» є підстави для повернення  над-міру сплаченої суми судового збору у розмірі 1 362 грн. 00 коп. за платіжним дорученням       № 693 від 07 травня 2021 року. 
Згідно пунктів 5, 10 «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за № 1650/24182) повернення надміру зарахованого до бюджету судового збору здійснюється за ух-валою суду, яка набрала законної сили.
У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Державної каз-начейської служби України подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задовольнити.
Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року ска-сувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про скасування арешту майна від-мовити.  
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
     Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Східного мі-жрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (ЄДРПОУ 34843811) витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмі-рі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп. 
Задовольнити клопотання Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про повернення судового збору.
Повернути Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Харків) судовий збір, внесений у більшому розмірі ніж встановлено законом, у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 коп., сплачений за платіжним дорученням № 693 від 07 травня 2021 року за наступними реквізитами: отримувач платежу – Донецьке ГУК/Маріуполь. МТГ/Г22030101; код отримувача - 37967785, рахунок отримувача UA 688999980313161206080005686, за подання Ли-манським МВ ДВС СМУМЮ (м. Харків) до Донецького апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Краснолиманського міського суду від 24 березня 2021 року у справі № 236/789/21 за по-зовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Ли-манський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Мі-ністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту майна. 
    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 червня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований
  
Судді:                                                                                              О.В. Агєєв

                                                                                                         В.В. Папоян