ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4904/21 Справа № 208/6334/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року

по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця, заінтересовані особи: Подільський районний відділ державної виконавчої служби державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Кривошея Дмитро Станіславович, державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Ясінська Катерина Михайлівна, –

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця, заінтересовані особи: Подільський районний відділ державної виконавчої служби державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Кривошея Дмитро Станіславович, державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Ясінська Катерина Михайлівна.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2010 року задоволено позов ПАТ КБ “ПриватБанк” та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як поручителя, борг в розмірі 38 417,44 грн., а також 500,00 грн. витрат на правову допомогу. 

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-4130/10 від 06 грудня 2010 року.

27 лютого 2013 року Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 36707096 про стягнення боргу в розмірі 38 417,44 грн.

31 березня 2015 року в рамках виконавчого провадження на все майно державним виконавцем Ясінською К.М. накладено арешт, а 26 травня 2015 року запис № 21587992 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

28 травня 2015 року виконавчий лист № 2-4130/10 від 06 грудня 2010 року був повернутий стягувачу ПАТ КБ “ПриватБанк” без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке воно може бути стягнуто.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконною (неправомірною) та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Ясінської К.М. про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження від 31 березня 2015 року у виконавчому провадженні № 36707096; зобов`язати уповноважену посадову особу Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) зняти арешт, зареєстрований 26 травня 2015 року за індексним № 21587992 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , який зареєстровано Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі постанови б/н Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві від 31 березня 2015 року у виконавчому провадженні № 36707096.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що в провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувало на виконанні виконавче провадження № 36707096 за виконавчим листом № 2-4130/10 від 06 грудня 2010 року, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПAT КБ “ПриватБанк” боргу в розмірі 38 417,44 грн., а також 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

31 березня 2015 року в рамках виконавчого провадження на все майно державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Ясінською К.М накладено арешт, а 26 травня 2015 року запис № 21587992 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

28 травня 2015 року виконавчий лист № 2-4130/10 від 06 грудня 2010 року повернутий стягувачу ПАТ КБ “ПриватБанк” без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке воно може бути стягнуто.

Відповідно до відповіді Подільського районного відділу державної виконавчої служби державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) зазначено, що у Подільському районному відділу державної виконавчої служби державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) на виконанні перебували наступні виконавчі провадження: 

– ВП № 36706777 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4130/10 від 06 грудня 2010 року, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” боргу в розмірі 500,00 грн. 27 лютого 2013 року державним виконавцем Хлистуненко С.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 28 травня 2015 року державним виконавцем Ясінською К.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження”;

– ВП № 36707096 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4130/10 від 06 грудня 2010 року, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” боргу в розмірі 38 417,44 грн. 27 лютого 2013 року державним виконавцем Хлистуненко С.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 28 травня 2015 року державним виконавцем Ясінською К.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження”;

– ВП № 49991616 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4130/10 від 06 грудня 2010 року, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” боргу у розмірі 38 417,44 грн. 02 червня 2016 року державним виконавцем Бондаренко О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 21 березня 2016 року державним виконавцем Бондаренко О.С. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження”;

– ВП № 50891543 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4130/10 від 06 грудня 2010 року, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” боргу в розмірі 500,00 грн. (виконавчий лист повторно надійшов на виконання). 20 квітня 2016 року державним виконавцем Вегера О.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 10 червня 2016 року державним виконавцем Вегера О.Д. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження”;

– ВП № 52737368 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4130/10 від 06 грудня 2010 року, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” боргу в розмірі 500,00 грн. 31 жовтня 2016 року державним виконавцем Мойсеєнко В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 03 лютого 2017 року державним виконавцем Вегера О.Д. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України “Про виконавче провадження”.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Закон України “Про виконавче провадження” № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, що діяв на час вчинення виконавчих дій (далі – Закон № 606-XIV) регулює порядок здійснення виконавчого провадження, визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (стаття 17 Закону № 606-XIV).

Права та обов`язки державного виконавця визначені в статті 18 Закону № 606-XIV, відповідно до якої виконавець зобов`язаний здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (стаття 56 Закону № 606-XIV).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV (в редакції чинній станом на час повернення виконавчого документа – 28 травня 2015 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої-п`ятої статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано виходив з того, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, виконавче провадження не є закінченим.

При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а тому дії державного виконавця є правомірними та вчинені відповідно до Закону України “Про виконавче провадження”.

У зв`язку з тим, що виконавче провадження № 36707096 не було закінчено, а державним виконавцем 28 травня 2015 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, а отже відповідно до приписів статті 49 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню лише у випадках у передбачених частиною першою цієї статті, тому повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами статті 49 Закону № 606-XIV.

Встановивши зазначені обставини, керуючись статтями 447-451 ЦПК України, Законом України “Про виконавче провадження”, суд першої інстанції постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону, висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи скаржника про те, що в силу приписів статті 60 Закону України “Про виконавче провадження” арешт з майна боржника має бути знятий у судовому порядку, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу і необхідність забезпечення виконання рішення шляхом накладення арешту відпала, колегія суддів не приймає до уваги.

Так, випадки, з якими пов`язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені приписами наведеного Закону, і винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника.

Отже, чинним законом № 606-XIV на момент повернення виконавчого документу стягувачу не було передбачено прямої норми про необхідність скасування арешту накладеного на майно скаржника.

Доводи скаржника про те, що державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з пропуском стягувачем встановленого строку пред`явлення документів до виконання на підставі пункту 1 частини першої статті 26 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції чинній станом на 27 лютого 2013 року), а тому виконавче провадження було відкрито помилково та усі подальші дії у рамках здійснення виконавчого провадження є незаконними у тому числі і накладання арешту на майно скаржника, – колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Як вбачаться з матеріалів справи, заочне рішення у справі № 2-4130/10 за позовом ПАТ КБ “ПриватБанк” до Філії ТОВ “Українське фінансове агентство “Верус”, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було ухвалено 24 листопада 2010 року.

06 грудня 2010 року на виконання вказаного рішення були видані виконавчі листи.

Відповідно до статті 22 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції чинній станом на 24 листопада 2010 року на час проголошення рішення) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження № 36707096 від 27 лютого 2013 року, рішення у справі № 2-4130/10 вступило в законну силу (набрало чинності) 22 лютого 2013 року.

Відповідно до статті 22 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції чинній станом на 22 лютого 2013 року на час набрання чинності рішення у справі № 2-4130/10) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом одного року.

Заяву про примусове виконання рішення стягувач подав 25 лютого 2013 року, а постанову про відкриття виконавчого провадження № 36707096 було винесено державним виконавцем 27 лютого 2013 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що скаржником не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували протиправність дій державного виконавця під час винесення постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження.

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд першої інстанції постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону, порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Разом з тим, скаржник не позбавлений права звернутись до суду з позовом про скасування арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 36707096, накладеного постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Ясінською К.М.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на правову позицію з приводу застосування норм права при знятті арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу, викладену у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стосуються інших фактичних обставин.

Матеріалами справи підтверджується, що всі дії державного виконавця були направлені виключно на виконання вимог виконавчого документу, в порядок та спосіб визначений Законом України “Про виконавче провадження”.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко