КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №362/6591/19                                  Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.М.
Провадження №22-ц/824/5148/2021          Суддя доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
01 червня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                       Сліпченка О.І., Сушко Л.П.
за участю секретаря                                       Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії, в якому просив визнати протиправним та скасувати протокольне рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 року №14, затверджене наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.10.2019 року №925 в частині відмови ОСОБА_1 змінити дату зарахування його з родиною на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 20 серпня 1993 року, виходячи з чого вважати датою зарахування його з членами його сім`ї на квартирний облік 20.08.1993 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він у період з 01 серпня 1988 року по 25 жовтня 2008 року проходив військову службу.
З 20 серпня 1993 року він перебував на квартирному обліку, що стверджується довідкою від 26 вересня 2002 року №121. 
Після переведення на службу до м. Василькова Київської області протокольним рішенням засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 27 липня 2004 року №94 його з родиною було зараховано на квартирний облік без зазначення дати зарахування. 
Йому стало відомо, що за обліковими даними відповідача він перебуває на квартирному обліку з 03.03.1995 року, у зв`язка з чим він звернувся з заявою про переміщення його з родиною на квартирній черзі з 03.03.1995 року на 20 серпня 1993 року.
Протокольним рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 року №14 йому відмовлено у перенесенні дати зарахування на квартирний облік та залишено дату зарахування в загальній черзі з 03.03.1995 року без змін.
Таке рішення є протиправним, оскільки прийнято на підставі наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20, який втратив чинність 06.10.2006 року. 
Відтак, враховуючи положення п. 3.7 наказу Міністра оборони України №577 від 06.10.2006 року, датою зарахування його на квартирний облік повинно бути 20.08.1993 року.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2019 року №14, затверджене наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.10.2019 № 925 в частині відмови ОСОБА_1 змінити дату зарахування його з родиною на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 20 серпня 1993 року, виходячи з чого, вважати датою зарахування ОСОБА_1 з родиною на квартирний облік – 20 серпня 1993 року.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що норми наказу Міністра оборони України №20 від 03 лютого 1995 року в частині обмеження строків перебування на квартирному обліку стосуються як військовослужбовців, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, так і військовослужбовців, що перебувають на обліку в загальній черзі.
Зазначає, що протокольне рішення №94 від 27 липня 2004 року про зарахування позивача з родиною на квартирний облік при в/ч НОМЕР_1 приймалось відповідно до чинного на той час наказу Міністра оборони України №20 від 03 лютого 1995 року.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що рішення суду є законним, обґрунтованим та прийнятим з отриманням норм як матеріального, так і процесуального права, на підставі детального вивчення матеріалів справи.
У судовому засіданні адвокат Шумило Н.М. представник ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Представник Військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився.
На електронну адресу Київського апеляційного суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача, в якому зазначено, що апелянт підтримує апеляційну скаргу, вважає її такою, що підлягає задоволенню.  
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Шумило Н.М. представника ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що майор запасу ОСОБА_1 у період з 01.08.1988 року по 25.10.2008 року проходив військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується Витягом з послужного списку №03К/132 від 27.01.2009 року. (а.с. 9)
Відповідно до Довідки №121 від 26 вересня 2002 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_3 , з 20 серпня 1993 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку. (а.с. 10)
Після переведення на службу до м. Василькова Київської області протокольним рішенням засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 27 липня 2004 року №94 ОСОБА_1 з родиною було зараховано на квартирний облік без зазначення дати зарахування. (а.с. 11)
Як зазначив ОСОБА_1 у позовній заяві у зв`язку з відсутністю в протоколі дати зарахування на квартирний облік він вважав, що перебуває на квартирному обліку з дати первинної постановки. Дізнавшись, що він перебуває на квартирному обліку з 03.03.1995 року, тобто без врахування попереднього часу перебування на квартирному обліку, він звернувся до Військової частини НОМЕР_1  із заявою про переміщення його з родиною на квартирній черзі з 03.03.1995 року на 20 серпня 1993 року.
Протокольним рішенням Військової частини НОМЕР_1 від 08 жовтня 2019 року №14 ОСОБА_1 відмовлено у перенесенні дати зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 року на 20 серпня 1993 року та залишено дату зарахування в загальній черзі з 03.03.1995 року без змін. Оскаржуване рішення затверджено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №925 від 10.10.2019 року. (а.с. 13-14)
Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При цьому згідно з частиною третьою цієї статті при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадянин не може бути обмежений або привілейований у своїх конституційних правах та свободах за ознакою місця проживання або іншими ознаками відповідно до статті 24 Конституції України.
Згідно із ст. ст. 34, 37 Житлового кодексуУРСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
У ст. 43 Житлового кодексуУРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
На виконання пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пункт 4 цього порядку, зокрема, передбачає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язок, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.
У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону про внесення змін до статті 12 зазначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року №577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 вперше був зарахований на квартирний облік 20 серпня 1993 року. 
У зв`язку з переїздом для проходження військової служби до м. Василькова Київської області ОСОБА_1 та членів його сім`ї зараховано на квартирний облік з 03 березня 1995 року (відповідно до діючого на той момент наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20, яким було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку але не раніше, ніж з 03 березня 1995 року). Однак, вказаний наказ втратив чинність.
Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно виходив із того, що перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік із 20 серпня 1993 року на 03 березня 1995 року є порушенням його прав та інтересів, а оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом осіб, які проходять військову службу.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокольне рішення №94 від 27 липня 2004 року про зарахування позивача з родиною на квартирний облік при в/ч НОМЕР_1 приймалось відповідно до чинного на той час наказу Міністра оборони України №20 від 03 лютого 1995 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року вже втратив чинність.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 02 червня 2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                 Л.П. Сушко