ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11022/20	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/501/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 310020000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Боднар Р.В. 
та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гонти М.С., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Скиби В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/11022/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2021 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст якого складений 16 лютого 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -
В С Т А Н О В И В:
у липні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2008 року народження, в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 08 копійок; стягнення з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 41 773 (сорок одну тисячу сімсот сімдесят три) гривні 91 копійку.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем із 14 липня 2001 року, який, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року - розірвано. У даному шлюбі народилося двоє дітей: син — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2019 року, змінено розмір аліментів, визначеного рішенням суду від 14 червня 2016 року та зобов`язано відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття. Однак, вказане судове рішення ОСОБА_2 належним чином не виконує, систематично порушує періодичність сплати аліментів та сплачує їх не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка, станом на 01 червня 2020 року становить 640 грн. 08 коп. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при несплаті аліментів позивач вважає, що має право вимагати стягнення неустойки (пені), яка, за період із 01 липня 2017 року по 22 червня 2020 року, становить 41 773 грн. 91 коп.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів — задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 пеню за не сплату аліментів за період з 01 липня 2017 року по 22 червня 2020 року в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 08 копійок.
У решті вимог — відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2021 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000 (одну тисячу) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2021 року у справі №607/11022/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права і ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Тобто, пеня обраховується за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені обраховується шляхом додавання сум пені, обрахованих за кожним місячним (періодичним) платежем. Також, звертає увагу на те, що позивачем було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості по аліментах, які свідчать про наявність заборгованості не тільки на момент подачі позову, а і за попередні періоди, і на час розгляду справи. Зокрема, згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 07 лютого 2019 року №5311 заборгованість станом на 01 січня 2019 року становить 16 853 гривень; розрахунку від 03 липня 2019 року №29241 заборгованість станом на 03 липня 2019 року становить 25 205,17 гривень; розрахунку від 25 березня 2020 року №31403 заборгованість станом на 01 березня 2020 року становить 4 276,50 гривень; розрахунку від 29 вересня 2020 року №79515 заборгованість станом на 29 вересня 2020 року становить 3 449,08 гривень. Судом не взято до уваги розрахунки, проведені державним виконавцем, не обчислено розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити стороною докази, перевірити їх на час розгляду справи, оцінити в сукупності з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково — зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що не було зроблено судом першої інстанції.
Від представника ОСОБА_2 — адвоката Скиби Віталія Михайловича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити повністю, а рішення Тернопільського міськрайонного суду залишити без змін, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним та таким, що прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є надуманою, доводи, що в ній викладені не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не може бути задоволеною. Звертає увагу на те, що голослівними є твердження щодо ОСОБА_2 ухилення від сплати аліментів, оскільки він постійно оплачував та оплачує аліменти на утримання сина. В певний часовий період можливо і були затримки з оплати, однак, вони пов`язані з матеріальним становищем, тим що він ніде не працює, має на утриманні старшого сина, який проживає з ним. Вважає, що суд обґрунтовано обмежив відповідальність його довірителя 100 відсотками заборгованості зі сплати аліментів у відповідності до ст.196 СК України.
У судовому засіданні представник позивача  ОСОБА_1 - адвокат Гонта М.С. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Скиба В.М. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду обґрунтованим та законним.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, рішення суду колегія суддів переглядає лише в частині стягнення пені, оскільки в частині відмови в позові про стягнення заборгованості аліментів у розмірі 640,08 грн. позивачем не оскаржується.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року (а.с. 43).
У даному шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , запис за №733, видане 30 квітня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с. 7) та син — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати із 19.05.2016 року й до досягнення дітьми повноліття.
В порядку виконання вказаного рішення суду, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 14.06.2016 року видано виконавчий лист №607/5317/16-ц, який перебуває на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
10 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Змінено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 44-45).
Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по аліментах №52551 від 10 червня 2020 року, наданого старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузьомко Х.П., станом на 01.06.2020 р., тобто на момент подачі позову, за ОСОБА_2 рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 640,08 гривень (а.с. 8-9).
Як вбачається із даного розрахунку, відповідач порушував періодичність сплати аліментів та сплачував їх не в повному обсязі, що підтверджується випискою по надходженнях по банківській картці ОСОБА_1 (а.с. 10-42).
Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає із позивачем ОСОБА_1 .
Інша дитина у сторін, а саме неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає із батьком — ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, видана ОСББ “М. Коцюбинського №5Б” від 03.11.2020 року (а.с. 86) та перебуває на його утриманні.
Згідно записів у трудовій книжці відповідача серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 із 02.02.2018 року не працевлаштований (а.с. 80-83).
Відповідач ОСОБА_2 . Проживає в орендованій квартирі, що підтверджується копією договору оренди від 26 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , з якого видно, що останнім взято в оренду житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , термін оренди приміщення із 01.03.2019 року по 01.02.2020 року (а.с. 85).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували виникнення заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_2 з незалежних від нього причин, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування останньому неустойки. В позовній заяві позивач надала розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, який перевірений судом. Зазначений розрахунок пені відповідає правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, відповідно до якої пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до розрахунку позивача розмір пені за період несплати відповідачем аліментів - за період із 01.07.2017 року по 22.06.2020 року, становить 41 773 грн. 91 коп. Однак, враховуючи вимоги ст.196 Сімейного кодексу України, до стягнення підлягає сума неустойки (пені), яка не повинна перевищувати 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, яка складає в даному випадку 640 (шістсот сорок) грн. 08 коп. Крім цього, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментах за період із 01.07.2017 року по 22.06.2020 року у розмірі 640,08 грн. не підлягають до задоволення, оскільки суму зазначеної заборгованості визначено державним виконавцем під час виконання судового рішення, а тому вона підлягає стягненню виключно у порядку передбаченим Законом України “Про виконавче провадження”.
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Статтею 71 Закону України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.
Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).
Проте не заслуговують на увагу доводи заявника, що суд повинен стягнути в повному обсязі неустойку в розмірі 41 773,91 грн. з огляду на те, що відповідно до частини першої статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Вказаний висновок також узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 24.03.2021 року у справі №607/13692/18 (провадження №61-20294св19).
Як вбачається із матеріалів справи, а саме: розрахунку заборгованості по аліментах №52551 від 10 червня 2020 року, наданого старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузьомко Х.П., станом на 01.06.2020 року, тобто на момент подачі позову, за ОСОБА_2 рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 640,08 гривень.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідальність платника аліментів за їх прострочення обмежується 100 відсотками заборгованості по сплаті аліментів, яка існувала станом на 01 червня 2020 року, відповідно до якої розмір пені не повинен її перевищувати.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2021 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судовий збір за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2021 року — залишити без змін.
Судовий збір за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 червня 2021 року.

Головуючий 
Судді