Справа № 351/2801/19 
Провадження № 22-ц/4808/547/21 
Головуючий у 1 інстанції Калиновський  М. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
               суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
               секретаря                Єлісевич О.М., 
               з участю:                 ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 ; представника Фермерського господарства "Прометей" - Булавинця М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Прометей", третя особа: Державний реєстратор Чемерис Уляна Михайлівна виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди землі та скасування запису про інше речове право,за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Прометей" на рішення Снятинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Калиновським М.М. 15 січня 2021 року,
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФГ "Прометей", третя особа: Державний реєстратор Чемерис Уляна Михайлівна виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди землі та скасування запису про інше речове право. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що їй належить на праві власності земельна ділянка площею 0,857 га, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району. Позивач вказала, що під час виплати орендної плати у 2017 році пайовикам представниками ФГ «Прометей» були надані копії додаткової угоди (без підпису позивачки) та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 77856749 від 10.01.2017. Згідно вказаної угоди між сторонами укладено 10.10.2016 додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 10.06.2008 на 15 років з моменту державної реєстрації права оренди та з правом пролонгації; орендна плата - 4 % від нормативного грошової оцінки земельної ділянки в рік. Оскільки у встановленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірної додаткової угоди, то, на думку позивачки, договір є укладеним, а тому за рішенням суду може бути визнаний недійсним. ОСОБА_1 вказала, що не підписувала оспорюваний договір, не уповноважувала будь-кого на його підписання з ФГ "Прометей", примірник договору відповідачем також не надавався. Позивач вважає, що відповідач всупереч її волі незаконно використовує належну ОСОБА_1 земельну ділянку, а тому вказаний договір оренди землі має бути визнаний судом недійсним.
Рішенням Снятинського районного суду від 15 січня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду №1 від 10.10.2016 р. до договору оренди землі від 10.06.2008 року, укладену між ОСОБА_1 та ФГ «Прометей», зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 18508135 від 29.12.2016 державним реєстратором Чемерис Уляною Михайлівною щодо земельної ділянки площею 0,857 га, кадастровий номер 2625280300:03:001:0907, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області. Скасовано запис про інше речове право, а саме про право оренди земельної ділянки площею 0,857 га, кадастровий номер 2625280300:03:001:0907, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області на підставі додаткової угоди №1 від 10.10.2016 р. зареєстрований державним реєстратором Чемерис Уляною Михайлівною, виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області 29.12.2016, номер запису про інше речове право 18508135 . Стягнуто з ФГ «Прометей» на користь позивачки сплачений судовий збір в розмірі 1 536,80 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фермерське господарство "Прометей" подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, без врахування обставин, що мають значення для справи. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав. Апелянт вказує, що правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц. Крім того, на думку апелянта, судом не враховано, що вимога позивача про скасування запису про державну реєстрацію додаткової угоди також не підлягала до задоволення у зв`язку з внесенням змін до ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно вказаної статті ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Позивачка ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла, що не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку.
В засіданні апеляційного суду Представник ФГ "Прометей" скаргу з наведених вище підстав підтримав. Вважаючи оскаржене рішення незаконним і необгрунтованим, просив його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили з огляду на законність рішення суду першої інстанції.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для визнання оспорюваної додаткової угоди №1 від 10.10.2016 до договору оренди землі від 10.06.2008 недійсною та скасування державної реєстрації договору у відповідності до положень ч.ч. 3,4 ст. 203 та ч. 1,3 ст. 215 ЦК України. 
Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10.06.2008 між ОСОБА_1 та ФГ "Прометей" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,857 га, кадастровий номер 2625280300:03:001:0907, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області (а.с.10, 8).
З копії додаткової угоди №1 договору оренди землі від 10.10.2016, укладеної між сторонами вбачається, що вказана угода укладена на 15 років з моменту її державної реєстрації. Підпис ОСОБА_1 у вказаному договорі відсутній (а.с.11). 
Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 77856749 від 10.01.2017, слідує, що між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,857 га, кадастровий номер 2625280300:03:001:0907, яка знаходиться на території Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області. Вказаний договір укладений на 15 років з моменту державної реєстрації права оренди та з правом пролонгації; орендна плата - 4 % від нормативного грошової оцінки земельної ділянки в рік (а.с. 12).
Зазмістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
У свою чергу, порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Водночас, як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Разом з тим, підпис позивача на оспорюваній додатковій угоді до договору оренди землі відсутній.
Ухвалою Снятинського районного суду від 08 вересня 2020 року витребувано у державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Снятинської РДА матеріали реєстраційної справи про реєстрацію спірної додаткової угоди (а.с. 112).
Згідно відповіді голови Снятинської РДА від 27.11.2020 у зв`язку із звільненням державного реєстратора, який відповідав за зберігання реєстраційних справ неможливо забезпечити виконання ухвали суду (а.с. 129).
Встановивши, що ОСОБА_1 заперечує факт підписання додаткової угоди №1 від 10.10.2016 до договору оренди землі від 10.06.2008, врахувавши ухилення відповідача від надання оригіналу спірної угоди, а також відсутність реєстраційної справи, що унеможливлює проведення судової почеркознавчої експертизи, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність її волевиявлення на укладення спірної додаткової угоди.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за ст. 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 цієї ж статті).
Натомість, у разі, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
При цьому, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), "такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».
Апеляційний суд зауважує, що позивач звернулася до суду з вимогою про визнання недійсним правочину, посилаючись на те, що спірний договір не підписувала та не уповноважувала будь-кого на підписання та укладання договору з відповідачем.
Отже, оскільки позивачем оспорюється факт саме укладання правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а при вирішенні спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.
У даному випадку, враховуючи вище встановлені обставини справи, ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимог про повернення такої ділянки.
Крім того, слід зазначити, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Це, зокрема, підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц.
Тобто, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.
Однак, суд першої інстанції вищенаведені положення законодавства не враховував та помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі положень ч.ч. 3,4 ст. 203 та ч. 1,3 ст. 215 ЦК України.
Приймаючи до уваги вище викладене, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалене судом першої інстанції рішення щодо задоволення позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 10.10.2016 до договору оренди землі від 10.06.2008 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Адже у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення такої ділянки. 
Відповідно і вимога про скасування запису державного реєстратора, заявлена як похідна, задоволенню не підлягає. Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, статтю 26 Закону України 31952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1,2,3 частини 3 статті 26 Закону України №1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020 року та на час прийняття оскарженого рішення) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду: від 03.09.2020 у справі №914/1201/19; від 23.06.2020 у справах №906/516/19, №922/2589/19; від 30.06.2020 у справі №922/3130/19 та в інших справах. Колегія суддів вважає, що зазначені висновки щодо застосування статті 26 Закону України №1952 викладені у тому числі у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №911/1530/19, від 03.03.2021 №913/175/20, від 31.03.2021 у справі №925/1550/19, від 15.04.2021 у справі №927/75/20, які прийняті після ухвалення рішення в даній справі та подачі скарги на нього, також підлягають врахуванню при вирішенні цього цивільно-правового спору.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Прометей" задовольнити.
Рішення Снятинського районного суду від 15 січня 2021 року скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Прометей", третя особа: Державний реєстратор Чемерис Уляна Михайлівна виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди землі та скасування запису про інше речове право відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.