ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/3256/20 пров. № А/857/1605/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Качмара В.Я.
з участю секретаря судового засідання     Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про    визнання протиправними та скасування висновку службового розслідування, наказу про накладення дисциплінарного стягнення та наказу про звільнення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року (суддя першої інстанції Кедик М.В., м. Львів, повний текст складено 17.12.2020),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі по тексту ГУНП у Львівській області) про: 
- визнання протиправним та скасування пункту 3 висновку Службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни поліцейськими СРПП № 3 Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1 від 24.03.2020, яким прийнято рішення про звільнення зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни;
- визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області від 01.04.2020 № 1168, яким за грубе порушення службової дисципліни, зокрема ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 5 розділу 1, п. 1 розділу 2, п. 3 розділу 4 Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ч. 1, п. 1, 2, 3, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-8, п. 1 ч. 1 розділу 2 та ч. 1 розділу 9 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 № 111, а також п. 1 ч.5 та п.1 ч.13 розділу 2 Типового положення про відокремлені структурні підрозділи (відділи, відділення поліції) ГУНП у Львівській області, затвердженого наказом ГУНП від 12.03.12016 № 22, до поліцейського СРПП № 3 Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції;
- визнання протиправним та скасування наказу ГУНП у Львівській області від 08.04.2020 № 101 о/с про звільнення зі служби в поліції за п.6 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;
- стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено. 
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне дослідження судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов. Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність висновків відповідача щодо доведеності вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Так, суд не дослідив і не оцінив, що заява в правоохоронні органи заявником в кримінальному провадженні ОСОБА_2 була написана про вимагання в нього коштів не ОСОБА_3 , а іншою особою – Калитовським, з яким позивач не чергував. Підозра ОСОБА_4 є необгрнутованою. Також суд не надав належної оцінки покаянням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які повідомили про виїзд позивача на виклик в день чергування з 1 лютого 2020 року по 2 лютого 2020 року, чим спростовано висновок службового розслідування. Суд не дослідив належним чином факт негативного впливу затримання позивача на авторитет поліції. Також безпосередньо не перевірив достовірність висновків службового розслідування. Апелянт зауважив, що оголошення підозри і обрання запобіжного заходу не означає доведення вини особи. Матеріали справи не містять обвинувального вироку, отже висновок про доведенність вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку є неправильним. Також апелянт вказав, що факт його відмови від дачі пояснень, комісією при проведенні службового розслідування було оцінено як нещирість і спосіб уникнення дисциплінарної відповідальності. Проте, під час виклику для дачі пояснень позивач перебував під запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту із покладенням обов`язку утримуватись від спілкування із будь- ким з учасників кримінального провадження. Тому його пояснення членам комісії з приводу події його затримання могли бути у подальшому витлумачено працівниками ДБР як порушення, покладеного ухвалою суду про обрання запобіжного заходу, обов`язку і не потягне негативні наслідки у вигляді зміни запобіжного заходу на тяжчий. Отже, у відповідача були відсутні підстави для застосування щодо нього найсуворішого виду стягнення – звільнення.
Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про законність і обгрунтованність оскаржуваного судового рішення. 
У судовому засіданні представник апелянта Роюк Л.І. та апелянт ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. 
Представник відповідача Терех І.М. заперечив щодо її задоволення і вказав про правомірність звільнення позивача з посади з огляду на встановлений факт вчинення дисциплінарного проступку, який істотно зашкодив авторитету поліції. 
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_1 з 27.03.2012 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України на посаді поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 3 Яворівського ВП ГУНП у Львівській області.
22.02.2020 в межах кримінального провадження № 620200140000000209, розпочатого 20.02.2020 ТУ ДБР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано поліцейського СРПП № 3 Яворівського ВП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .
Зазначена інформація була висвітлена засобами масової інформації. 
Під час перевірки інформації про зазначену надзвичайну подію, працівниками ВІОС УКЗ ГУНП виявлено порушення службової дисципліни поліцейськими СРПП № 3 Яворівського ВП ГУНП, наказом від 24.02.2020 № 749 «Про призначення службового розслідування, створення дисциплінарної комісії та створення від виконання службових обов`язків» за даним фактом призначене службове розслідування та на час проведення службового розслідування відсторонено ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків.
Згідно висновку службового розслідування від 24.03.2020 встановлено, що 22.02.2020 близько 16:20 до ГУНП у Львівській області надійшла інформація про те, що цього ж дня, близько 15:00 по вул. Т.Шевченка у м. Новояворівськ Львівської області, співробітниками СП БКЗО УСБУ у Львівській області та ТУ ДБР в межах кримінального провадження № 620200140000000209 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано поліцейського СРПП № 3 Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , який вимагав та отримав неправомірну грошову винагороду в сумі 300 євро від громадянина ОСОБА_2 за непритягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Старшого сержанта поліції ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та поміщено в ІТТ № 5 ГУНП у Львівській області.
23.02.2020 працівниками ТУ ДБР в рамках кримінального провадження № 620200140000000209 повідомлено про підозру поліцейському СРПП № 3 Яворівського ВП ГУНП старшому сержанту поліції   ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та 24.02.2020. 
Личаківським районним судом м. Львова обрано міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном 60 діб.
Із тексту повідомлення про підозру старшому сержанту поліції ОСОБА_1 видно, що 29.01.2020 близько 02:30 у м. Новояворівськ він разом із іншим поліцейським Яворівського ВП ГУНП зупинили автомобіль марки «Ауді-80», під керуванням ОСОБА_2 та, підійшовши до вказаного автомобіля, наказали водію пред`явити документи на автомобіль та посвідчення водія. ОСОБА_7 документи, поліцейський, який був разом із ОСОБА_1 , сказав, що в нього є підозри щодо вживання водієм алкогольних напоїв та повідомив, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тягне за собою притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, санкція якої передбачає у тому числі позбавлення права керування транспортними засобами, а відтак буде складено відповідний протокол, що у подальшому стане підставою позбавлення останнього права керування транспортними засобами. У подальшому ОСОБА_1 разом з іншим поліцейським Яворівського ВП ГУНП вказали ОСОБА_8 , що можуть не складати протокол та висунули вимогу щодо надання їм грошових коштів в розмірі 400 євро. ОСОБА_9 погодився на неправомірну вимогу надання грошових коштів працівникам поліції та повідомив, що має при собі лише 100 євро, які надав ОСОБА_1 та іншому поліцейському. 19.02.2020 на його мобільний номер телефону зателефонував поліцейський Яворівського ВП ГУНП, який був разом із ОСОБА_1 при подіях 29.01.2020, та повідомив, що він повинен надати грошові кошти в тій сумі, яка обговорювалася 29.01.2020, в термін до 23.02.2020, а у випадку ненадання грошових коштів, останнього буде притягнено до адміністративної відповідальності, також в кінці телефонної розмови поліцейський повідомив, щоб йому зателефонувати при наявності решти грошових коштів. 22.02.2020 близько 15:02 до ОСОБА_10 зателефонувала особа, яка повідомила, що є працівником поліції та визначила місце зустрічі у м. Новояворівськ, Львівської області, біля пам`ятника Т.Шевченку, на що той погодився. Близько 15:17 він зустрівся із позивачем та після нетривалої розмови й висунення останнім повторної вимоги грошових коштів, передав йому грошові кошти в сумі 300 євро. Позивач, отримавши від ОСОБА_10 грошові кошти, поклав їх в кишеню штанів, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.
Під час службового розслідування позивач від надання пояснень відповідно до вимог ст. 63 Конституції України відмовився.
Факт відмови ОСОБА_1 від надання пояснень, з метою встановлення дійсних обставин надзвичайної події, ставить під сумнів його щирість щодо дійсних обставин події та був розцінений дисциплінарною комісією, як спосіб уникнення дисциплінарної відповідальності.
Інформація про надзвичайну подію за участі ОСОБА_1 була висвітлена регіональними засобами масової інформації, набула широкого розголосу та викликала суспільний резонанс, що негативно вплинуло на формування у населення думки про діяльність поліції та про проведені реформи, спрямовані на забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, професійного виконання поліцейськими своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регламентують їх діяльність. Вказана інформація розміщена на веб-сайтах інтернет - видань: «portal.Iviv.ua», «zaxid.net», « 032.ua» та інших.
Службовим розслідуванням встановлено, що на момент вчинення дисциплінарного проступку, ОСОБА_1 обіймав посаду поліцейського, мав спеціальне звання старший сержант поліції та здійснював функції представника влади, тому, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», був суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення.
Тобто, будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, ігноруючи вимоги нормативно правових актів, регламентуючих діяльність поліції, нехтуючи цінностями, які позивач присягнув захищати, останній допустив грубе порушення службової дисципліни та вчинив дії з ознаками кримінального правопорушення.
Дисциплінарною комісією, при оцінці встановлених у ході проведення службового розслідування обставин, враховано положення ст. 62 Конституції України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Водночас, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин (рішення Європейського суду з прав людини від 13.08.1990 по справі «Фокс та інші проти Сполученого Королівства»).
Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що позивач порушив службову дисципліну, зокрема ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 5 розділу І, п. 1 розділу II, п. 3 розділу IV Правил стичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ч. 1, п. 1, 2, 3, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-V, п. 1 ч. 1 Розділу ІІ та ч. 1 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативною інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС України віл 16.02.2018 № 111, а також п. 1 ч. 5 та п. 1 ч. 13 розділу ІІ Типового положення про відокремлені структурні підрозділи (відділи, відділення поліції) ГУНП у Львівській області, затвердженого наказом ГУНП від 12.03.2016 № 22.
Наказом від 01.04.2020 № 1168 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Яворівського ВПГУНП" за грубе порушення службової дисципліни, зокрема ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», п. 5 розділу 1, п. 1 розділу ІІ, п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС  України від 9 листопада 2016 року №1179, ч. 1, п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ, п.1 ч. 1 Розділу ІІ та ч. 1 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2018 року №111, а також п. 1 ч. 5, п. 1 ч.13 розділу ІІ Типового положення про відокремлені структурні підрозділи (відділи, відділення) поліції ГУНП у Львівській області, затвердженого наказом ГУНП від 12 березня 2016 року №22 до поліцейського СРПП №3 Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення – звільнення з поліції.
Згідно вказаного наказу ОСОБА_1 , ігноруючи вимоги ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» у частині обов`язку неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, вимог п. 5 Розділу І та п.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених  наказом МВС України від 9 листопада 2016 року №1179 , перебуваючи у відпустці, вступив із громадянином ОСОБА_11 у неслужбові стосунки та при зустрічі отримав від нього неправомірну вигоду, тобто вчинив дисциплінарний проступок, що дискредитує та підриває авторитет поліції. Також, службовим розслідуванням встановлено, що старший сержант поліції ОСОБА_1 в порушення вимог п. 1 ч. 1 розділу ІІ та ч 1 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події оперативного інформування в органах НПУ , затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2018 року, п. 1 ч. 5 та п. 1 ч. 13 розділу ІІ Типового положення про відокремлені структурні підрозділи (відділи, відділення поліції) ГУПП у Львівській області , затвердженого наказом ГУНП від 12 березня 2016 року №22, перебуваючи 1 та 2 лютого 2020 року на службі, отримавши повідомлення про правопорушення, на місце події не виїжджав, а вносив недостовірну інформацію про виконання, чим допустив грубі порушення службової дисципліни, зокрема основних обов`язків поліцейського, передбачених  ч. 1, 2 статті 18 Закону України «Про національну поліцію» щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, п. 5 розділу 1, п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 9 листопада 2016 року №1179, ч. 1 п.1,2,2 ч. 3 ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ. 
Наказом начальника ГУ НП в Львівській області від 08.04.2020 № 101 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції 08.04.2020 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію"(у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вчинення позивачем дисциплінарного проступку та законність вищевказаних наказів з наступних підстав. 
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Закон України «Про Національну поліцію» від 02.11.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до частини першої статті 64 Закону № 580-VIII   особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Частинами першою та другою статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Нормою частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Згідно з статтею 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування – це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі – повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, зокрема, є вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення, а також настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку.
Згідно з частин 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Приписи частин 1, 2 статті 22 Дисциплінарного статуту визначають, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.
Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.
Правила етичної поведінки поліцейського, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаних Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського.
Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стало вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді грубого порушення службової дисципліни та вчинення дій, які дискредитують звання працівника ОВС.
Спір у цій справі виник у зв`язку із притягненням поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, що пов`язано з подіями, за наслідками яких до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 620200140000000209 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України.
Позивач не погоджується із застосуванням до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Вважає, що відповідачем не враховано, що на час службового розслідування йому оголошено лише підозру, проте відсутній обвинувальний вирок, що набрав законної сили щодо даної події і дані факти є предметом перевірки під час досудового розслідування в кримінальному провадженні № 620200140000000209, що знаходиться в провадженні ТУ ДБР у м. Львові.
Однак, наявність або відсутність вироку, який набрав законної сили, а також кримінального провадження щодо факту або певної особи, не є перешкодою для вирішення питання щодо застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, оскільки кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними видами відповідальності.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
Із тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто, порушення Присяги – це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
При цьому, вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого прокурор вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
Як підтверджено матеріалами справи, позивача було затримано під час передачі йому громадянином ОСОБА_12 300 Євро, який звернувся до правохоронних органів із заявою щодо вимагання поліцейськими від нього коштів за нескладання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП. 
Факт затримання його із переданими ОСОБА_12 грошима не заперечує і сам позивач.
При цьому, доводи щодо отримання цих коштів на прохання його співробітника із невідомим прізвищем для подальшої йому передачі, а не в якості неправомірної вигоди, суд відхиляє, адже встановлено, що позивач вступив у позапроцесуальні стосунки з громадянином ОСОБА_12 і дав підстави сумніватися в чесності і непідкупності його як поліцейського. 
Допущення подібної поведінки підриває як авторитет самого поліцейського, органів поліції, так і держави в цілому, оскільки етичні норми є основоположними нормами поведінки поліцейських, а вищезазначена подія за участі ОСОБА_1 набула негативного суспільного резонансу і розголосу в засобах масової інформації.
Факт висвітлення засобами масової інформації про вищевказану подію є загальновідомим, у мережі Інтернет такі публікації наявні і це негативно впливає на авторитет правоохоронних органів, що є безсумнівним.
За висновком службового розслідування, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що відомості, які стали підставою для його призначення є такими, що знайшли своє підтвердження, встановлено, що позивачем допущено порушення службової дисципліни, а саме ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 5 розділу І, п. 1 розділу II, п. 3 розділу IV Правил стичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ч. 1, п. 1, 2, 3, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-V, п. 1 ч. 1 Розділу ІІ та ч. 1 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС України віл 16.02.2018 № 111, а також п. 1 ч. 5 та п. 1 ч. 13 розділу ІІ Типового положення про відокремлені структурні підрозділи (відділи, відділення поліції) ГУНП у Львівській області, затвердженого наказом ГУНИ від 12.03.2016 № 22, щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин, як у робочий, так і в неробочий час, дотримуватись основоположних принципів, які закріплені у вищевказаних законодавчих актах України, зокрема: верховенства права, законності, відкритості та прозорості, справедливості та рівності; бути прикладом дотримання Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, професійно-етичних вимог, основних принципів професійної діяльності та правил поведінки поліцейських, керуючись хибним почуттям власної безкарності, перебуваючи у відпустці, вступив із громадянином у неслужбові стосунки, та при зустрічі отримав у нього неправомірну вигоду, тобто вчинив дисциплінарний проступок, що дискредитує та підриває авторитет поліції. Зазначені факти не лише суперечать сутності й призначенню правоохоронних інституцій, зокрема поліції, в підрозділах якої проходить службу ОСОБА_1 , і який згідно своїх обов`язків зобов`язаний вчиняти дії щодо підтримання правопорядку, а й розхитують підвалини державності, викривляють уявлення населення про інтереси та ідеали громадянського суспільства на шляху до інтеграції держави в європейську спільноту.
Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, хоч і прийнято в тому числі на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно нього ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.
За практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X.vAustria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v TheUnitedKingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).
У зв`язку з цим, при вирішенні даного спору слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 18 червня 2019 року у справі № 9901/699/18 про те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою.
Також гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Склад дисциплінарного проступку у діях позивача був встановлений службовим розслідуванням на підставі доказів та пояснень допитуваних службових осіб та аналізувався під кутом зору Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179.
Застосування дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які порочать поліцейського не є тотожним кримінальній відповідальності за вчинення таких дій. Підставою для висновків службового розслідування є обставини вчинення позивачем дій, що порочать звання поліцейського і можуть викликати сумнів у її об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності поліції. 
Судом в межах даної справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.
Відсутність обвинувального вироку суду у кримінальній справі не свідчить про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку та не є перешкодою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання поліцейського.
Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, хоч і прийнято у тому числі на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно позивача, ґрунтується на самостійних правових підставах та доказах, отриманих в ході службового розслідування.
Подібний висновок вже був висловлений у постановах Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 825/1398/17, від 06.03.2020 у справі № 804/1758/18.
В контексті спірних правовідносин, суд вважає за доцільне наголосити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.
Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Зазначена правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 05.05.2019 у справі №825/1902/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 07.03.2019 у справі № 819/736/18.
Таким чином, з урахуванням наведених норм чинного законодавства, комісія належним чином з`ясувала обставини, які мали значення для прийняття рішення, навела мотиви, за яких дійшла висновків про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку з посиланням на відповідні докази та обґрунтувала пропорційність застосованого виду стягнення і його співмірність вчиненому проступку.
Також висновком службового розслідування встановлено, що старший сержант поліції позивач в порушення вимог п. 1 ч. 1. роздій у II та ч. 1 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 № 111, а також п. 1 ч. 5 та п. 1 ч. 13 розділу II Типового положення про відокремлені структурні підрозділи (відділи, відділення поліції) ГУНП у Львівській області, затвердженого наказом ГУНП від 12.03.2016 № 22, перебуваючи на службі в складі наряду СРПП № 3 Яворівського ВП ГУНП отримавши повідомлення про правопорушення (ЄО піл 01.02.2020 № 1108 та ЄО від 02.02.2020 № 1115), на місце події не виїхав, а в «ІПНП» вніс недостовірну інформацію про виконання завдання, чим допустив грубі порушення службової дисципліни, зокрема основних обов`язків поліцейського, передбачених ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, п. 5 розділу І, п. І розділу II Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом MRC України від 09.11.2016 № 1179 та ч. 1, п. 1, 2. 3, ч. 3 ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII.
Відповідно до рапорта старшого інспектора з ОД ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області та т.в.о. заступника начальника ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області від 26.02.2020 ними здійснено перевірку стану дотримання працівниками СРПП № 3 ПП Яворівського ВП службової дисципліни та законності, запобігання надзвичайних подій за їх участі, 24.02.2020 мобільною групою ВІОС УКЗ ГУНП вибірково перевірено матеріали ЄО Яворівського ВП, які розглянуті по спрощеній системі, у ході чого, зокрема, установлено що:
- 01.02.2020 о 21:12 в Яворівський ВП надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_13 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень (ЄО Яворівського ВП № 1812). В системі «Цунамі» стоїть відмітка поліцейського СРПП №3 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 про прибуття на місце події 01.02.2020 о 21:33 та про результати виконання завдання доповів електронним рапортом - «при спілкуванні з заявником останній в категоричній формі відмовився від допомоги працівників поліції та написання заяви претензій ні до кого не має».
- 02.02.2020 о 00:09 в Яворівський ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_14 щодо домашнього насильства (ЄО Яворівського ВП № 1108). В системі «Цунамі» стоїть відмітка поліцейського СРПП №3 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 «про прибуття на місце події 02.02.2020 о 00:56» та про результати виконання завдання доповів електронним рапортом - «при прибутті на місце події заявниця пояснила, що конфлікт вичерпано та вона з чоловіком спілкувалася на підвищених тонах, дзвонила на 102, бо боялась, що конфлікт переросте в бійку. Від написання заяви відмовилась, претензій ні до кого немає».
Під час моніторингу в системі ІПНП «треків» маршруту слідування наряду СРПП під чає виконання завдань по вищевказаних СО установлено, що поліцейські на місце події не виїжджали.
Відповідно до п.п.1 п.1 та п. 6 розділу II Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України № 111 від 16.02.2018, чинної на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Інструкція №111), органи (підрозділи) поліції та їх посадові особи під час реагування на правопорушення або події повинні здійснюватиреагування на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які отримана в будь-який спосіб, направлення на місця подій сил і засобів поліції, необхідних для захисту прав і свобод людини, гарантованих Конституцієюта законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяння їх реалізації.Поліцейський незалежно від місцеперебування після отримання доручення диспетчера або оперативного чергового щодо реагування на правопорушення або подію зобов`язаний негайно здійснити всі необхідні заходи щодо безумовного виконання такого доручення.
Згідно з п. 5 розділу IX Інструкції № 111 за відсутності (несправності) у наряду поліції планшетного пристрою, нестійкого рухомого (мобільного) зв`язку всі відмітки в системі ІПНП про «призначення», «прийняття», «прибуття» та «виконання» завдання, іншу необхідну інформацію за результатами реагування на правопорушення або події вносить диспетчер (оперативний черговий).
Відповідно до п. 2 розділу II Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 № 676 (далі - Положення № 676), система ІПНП призначена, зокрема, для використання програмних компонентів геоінформаційних підсистем для візуалізації інформації у вигляді електронних карт, автоматичної зміни зображеного образу об`єкта в залежності від зміни його характеристик, зміни масштабу та деталізації картографічної інформації в інформаційних ресурсах.
Згідно з п. 5 розділу IV Положення № 676 кожна дія користувача щодо отримання інформації з інформаційних ресурсів системи ІПНП фіксується у спеціальному електронному архіві.
ОСОБА_1 у письмових поясненнях зазначив, що на виклик відреагував вчасно, прибувши на місце виклику ОСОБА_13 , який повідомив що допомоги поліції не потребує, що претензій ні до кого немає, із своїм знайомим уже примирився. Дані з службового планшету не завжди є достовірними, так як в сільській місцевості немає покриття інтернету та часто службові планшети є несправними та не працюють коректно, а також часто є незарядженими і потребують постійної підзарядки, заряджаються по мірі можливості. Виконання викликів часто не співпадає з інформацією в службових планшетах через те, що планшети є виключеними, а виклики черговий ВП повідомляє в телефонному режимі не залежно від роботи планшету. А також, подання електронних рапортів відбувається після виконання завдання, тобто виклику працівників поліції та завершення роботи по даній події.
При цьому суд встановив, що листом УІАП ГУНП у Львівській області від 23.11.2020 № 1834/21/01/2-2020 повідомлено, що у період з 20:00 01.02.2020 по 08:00 02.02.2020 зафіксовано треки 4 активованих логістичних пристроїв (планшетів) СРПП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області.
Також згідно з наданою УІАП інформацією, в архіві геоінформаційної системи ІПНП геотреки планшетного пристрою з кодом 18948 (планшет ОСОБА_1 ) наявні тільки в період з 03:41 до 07:59 02.02.2020. В архіві роботи інформаційних систем ІПНП містяться дані, що позивач протягом часу з 20:00 01.02.2020 по 08:00 02.02.2020 здійснював запити в ІПНП зі свого планшетного пристрою.
У підтвердження належного покриття мережі Інтернет свідчить подання позивачем зі свого планшетного пристрою електронних рапортів по матеріалах ЄО № 1108, № 1115.
У картці 102 в графах «прийняв», «прибув», «виконано» зазначено ОСОБА_1 .
Відповідно до долучених до матеріалів справи карток 102 за матеріалами ЄО № 1108, № 1115 початкова відстань дорівнює кінцевій відстані, що вказує на те, що екіпаж поліції на місце події не виїжджав або позивачем самовільно було відключено геодані планшетного пристрою.
Згідно з п.п. 6-8 розділу XIII Інструкції №111 наряди поліції забезпечуються планшетними пристроями з програмним забезпеченням, за допомогою якого здійснюється інформаційна взаємодія з інформаційними ресурсами системи ІПНП. Старший наряду поліції відповідає за збереження планшетного пристрою (за наявності) та роботу з ним під час чергування. Під час несення служби забороняється вимикати планшетний пристрій та змінювати будь-які налаштування. У разі виявлення збоїв у роботі планшетного пристрою старший наряду за можливості може використати інший вид зв`язку та інше кінцеве обладнання для інформування диспетчера та оперативного чергового. Налаштування планшетних пристроїв, підтримання їх програмного функціонування в робочому стані покладається на працівників управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП.
За оперативність прибуття нарядів поліції на місце події, результати роботи на місці вчинення правопорушення або події відповідає старший наряду (для ГРПП - старший ГРПП, для СОГ - відповідальний по ТВП або слідчий (дізнавач), який входить до складу наряду) (п. 15 розділу XIII Інструкції №111).
Порядок застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів врегульовано Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі - Інструкція №1026).
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції № 1026 застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.
Згідно п. 4 розділу ІІ Інструкції № 1026 під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Відповідно до п. 5 розділу II Інструкції №1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Пунктом 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може закріплювати на форменому одязі, автоматичну фото- і відеотехніку, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.
Таким чином, незабезпечення постійної роботи портативного відеореєстратора поліцейським тягне негативні правові наслідки, оскільки створює перешкоди в належній реалізації функцій Поліції в зазначених сферах.
Як пояснив позивач,  під час несення служби з 01.02.2020 по 02.02.2020 портативний відеореєстратор не вмикав.
Однак сам факт незабезпечення поліцейським постійної роботи портативного відеореєстратора під час чергування, окрім передбачених Інструкцією № 1026 винятків (виникнення у поліцейського особистого приватного становища), спричиняє шкідливі наслідки такої протиправної поведінки, обмежує доказування правомірності поведінки поліцейського.
Також, відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважені підрозділи органів Національної поліції України здійснюють повноваження у сфері запобігання та протидії домашньому насильству з урахуванням міжнародних стандартів реагування правоохоронних органів на випадки домашнього насильства та оцінки ризиків.
Згідно з п.п. 3, 5 розділу II «Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», затвердженого сумісним наказом МСП/МВС України від 13.03.2019 № 369/180, фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, на які відповідає поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Про наявність та можливі наслідки дії таких чинників/обставин поліцейський уповноваженого підрозділу поліції робить запис у відповідній позиції форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.
При цьому, згідно з карткою 102 ЄО № 1115 інформація про проведені дії відсутня.
Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було дотримано вимог передбачених Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству", Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, не здійснено перевірку відповідної інформації.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зазначив, що декілька разів здійснював виклики за номером 102 і на ці виклики ОСОБА_1 та інші поліцейські приїжджали. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 також підтвердив, що разом з позивачем приїжджав за викликами на місце події. 
Разом з тим, суд першої інстанції правильно відхилив вказані пояснення свідків, як такі, що не підтвержують факту належного виконання позивачем своїх обов`язків, оскільки зазначені особи не пам`ятають чітко дату приїзду позивача на виклики.
При цьому ОСОБА_13 підтвердив факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, що може суттєво впливати на можливість сприйняття ним реальної ситуації.
ОСОБА_15 також був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання ним обов`язків, що також ставить під сумнів правдивість наданих ним свідчень. 
Отже, порушення, зафіксовані у висновку службового розслідування, у своїй сукупності свідчать про вчинення, зокрема, позивачем дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни.
Оскільки позовні вимоги про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 12.04.2021.