Справа № 465/7621/19                                Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М. 
Провадження № 22-ц/811/2508/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       08 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Жукровської Х.І.
з участю позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2020 року в складі судді Дзеньдзюри С.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Четвертої ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області, Сокільницької сільської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі,-
встановив:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Четвертої ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області, Сокільницької сільської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі.
Вимоги обгруновував тим, що 03 квітня 2019 року близько 08 год. 00 хв. внаслідок загоряння трави в с. Сокільники, розпочалась пожежа, що в подальшому перекинулась на територію гаражного кооперативу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на гаражі № НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 . Перші пожежні машини прибули на місце події близько 11 год. 30 хв., а гасіння пожежі працівниками ДСНС України у Львівській області розпочалось близько 13 год. 00 хв. у зв`язку з відсутністю гідрантів на території кооперативу, оскільки пожежні машини приїхали пусті. В наслідок пожежі згоріло майно в гаражі АДРЕСА_3 , який належав позивачу на праві приватної власності. Як зазначає позивач, про пожежу йому стало відомо тільки 27.05.2019 року о 17 год. 42 хв., коли до нього зателефонувала невідома особа та повідомила, що гараж згорів. 
Разом з тим, вважає, що працівниками ДСНС України у Львівській області перевищено службові повноваження під час гасіння пожежі, оскільки позивач не повідомлявся про настання пожежі та не викликався на місце пригоди, тому є всі підстави вважати, що крадіжка особистих речей позивача, які знаходились в приміщенні гаражу № НОМЕР_2 , була вчинена працівниками ДСНС України та головою гаражного кооперативу ОСОБА_2 . Крім того, порушуючи вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», працівники ДСНС України на вимогу позивача не надали останньому акту пожежі від 03.04.2019 та інших документів, які стосувались вказаної вище події. 
З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог від 02.06.2020, просив стягнути з 4 ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління ДСНС України у Львівській області завдану майнову шкоду в сумі 1020, 90 грн., стягнути з Сокільницької сільської ради завдану майнову шкоду – 78581, 06 грн., та 700000 грн. за завдану моральну шкоду, стягнути з голови гаражного кооперативу ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 26148, 86 грн. та 400000 грн. моральної шкоди.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Четвертої ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області, Сокільницької сільської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі – відмовлено.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає рішення упередженим, неправомірним та незаконним, ухваленим з порушенням вимог чинного законодавства.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції встановлений факт настання пожежі внаслідок загоряння трави та сміття на відкритій території с. Сокільники, на підставі акту Пустомитівського РВ ГУ ДСНС у Львівській області, а також те, що внаслідок такої пошкоджено відповідне майно, зокрема гаражі на території АГК «Бігунок».
Поряд з цим, покликається на те, що відповідач 3 (Сокільницька сільська рада) не надав жодного підтверджуючого документу, згідно якого територія площею 100 кв.м. на якій знаходилося сміття, була відведена під майданчик для відповідних потреб.
Щодо пожежі на відкритій території, вважає, що відповідач 3 був зобов`язаний утримувати територію у належному стані на підставі ЗУ «Про місцеве самоврядування», зокрема косити траву.
При цьому, в акті про пожежу від 03 квітня 2019 року вказано, що ймовірна причина про підпал не підтвердилася, відтак відповідна інформація до ЄРДР внесена не була, тому , на думку апелянта, вбачається прямий причинний зв`язок неправомірних дій, бездіяльності відповідача 3 (зберігання сміття на відкритій території, без дозвільних документів) спричинило пожежу, яка пошкодила його майно на суму 78581,06 грн., яка відповідно до 1166 ЦК України має бути відшкодована в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідді УПП у Львівській області від 17.07.2019 слідує, що відповідач 2 не повідомив УПП у Львівській області про пожежу 03 квітня 2019 року.
Звертає увагу на відсутність необхідності зрізання двох воріт гаража та відповідних замків, оскільки жодна пожежна техніка туди не могла заїхати, при цьому у таких діях вбачає причинний зв`язок між неправомірними діями, які в подальшому призвели до крадіжки полотна гаражних воріт та речей, які знаходилися у гаражі.
Натомість, у гаражі поряд було вирізано отвір 30х30 см для заведення рукава та гасіння пожежі без зрізання замків та воріт.
Відтак, вважає, що відповідач 2 при гасінні пожежі у його гаражі діяв неправомірно та завдав йому шкоди у розмірі 1020,90 грн., яку повинен відшкодувати.
Окремо звертає увагу, що відповідач 2 не надав йому інформації та звіт про причину пожежі.
В свою чергу, зазначає, що пожежу виявив ОСОБА_2 , а після її гасіння місце події було передано під охорону голові кооперативу «Бігунок», тобто ОСОБА_2 .
Однак, ОСОБА_2 не повідомив позивача про пожежу та його обгорілий гараж, який внаслідок опадів покривався іржею.
Про пожежу стало відомо лише 27.05.2019, коли йому зателефонувала невідома особа, яка хотіла купити гараж за ціною металобрухту.
Разом з цим, ОСОБА_2 , як голова гаражного кооперативу, протягом тривалого часу отримував платню, однак не забезпечив належну охорону майна, а сприяв його розкраданню та не повідомив про відповідні факти поліцію, що є його прямим обов`язком. 
Шкоду, яка, на думку позивача, йому завдана діями ОСОБА_2 , оцінює в 26148,86 грн., відтак таку останній має відшкодувати .
Крім цього, стверджує, що внаслідок пошкодження його майна та обставинами пов`язаними з цим, йому завдано моральну шкоду, яка знаходиться у причиновому зв`язку з діянням відповідача 1 та відповідача 3.
Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
11 листопада 2020 року відповідач Сокільницька сільська рада надала відзив на апеляційну скаргу, просить у задоволенні скарги відмовити.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.
Інші учасники справи, відповідач ОСОБА_2 , представники відповідачів Четвертої ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області та Сокільницької сільської ради, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що саме дії посадових осіб Сокільницької сільської ради призвели до настання пожежі та розкрадання майна позивача, і як наслідок завдання йому матеріальних та моральних збитків, тому орган виконавчої влади не може нести відповідальності за шкоду, що як вбачається із звіту про пожежу від 03.04.2019, завдана внаслідок дій сторонньої особи шляхом занесення стороннього джерела запалювання на місце події.
Також, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що дії відповідача ОСОБА_2 , як голови гаражного кооперативу, призвели до пошкодження майна позивача та завдання йому матеріальних збитків, оскільки пошкодження такого відбулось внаслідок пожежі, яка розпочалась на відкритій території із сухою травою с. Сокільники, тобто поза межами території гаражного кооперативу «Бігунок», що за адресою: АДРЕСА_1 , тому в діях відповідача ОСОБА_2 відсутній безпосередній причинний зв`язок щодо настанням пожежі та пошкодженням майна позивача. 
Більше того, саме відповідач ОСОБА_2 виявив пожежу та повідомив відповідні органи про настання надзвичайної ситуації. 
В свою чергу, судом не встановлено, а позивачем не доведено факту наявності бездіяльності відповідача ОСОБА_2 під час настання пожежі 03.04.2019, що призвела до розкрадання особистого майна позивача з приміщення гаража № НОМЕР_2 на території гаражного кооперативу.
Оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо правомірності своїх вимог до відповідачів, не доведено наявність причинного зв`язку між завданою йому шкодою і протиправними діяннями відповідачів, у задоволенні позову суд відмовив.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Судом першої інстанції встановлено факт настання о 10 год. 30 хв. 03.04.2019 пожежі, яка мала місце на відкритій території у с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області, внаслідок загоряння сухої трави та сміття, що була виявлена ОСОБА_2 о 10 год. 57 хв. та підтверджується Актом від 03.04.2019 Пустомитівського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області.
Зокрема, 03 квітня 2019 року о 10 год. 57 хв. на пульт зв`язку частини 25 ДПРЧ ГУ ДСНС у Львівській області надійшло повідомлення від 4 ДПРЧ ГУ ДСНС у Львівській області про пожежу на відкритій території із сухою травою в с. Сокільниках, Пустомитівського району, Львівської області, що підтверджується Звітом про причину пожежі від 04.04.2019.
Факт пожежі підтвердився при виїзді особового складу чергового караулу 4 ДПРЧ ГУ ДСНС у Львівській області та провідного інспектора Пустомитівського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області майора служби цивільного захисту Бутрея М.М. 
О 13 год. 28 хв. пожежу було ліквідовано. 
Разом з тим, в результаті пожежі вогнем було знищено: сміття на площі 100 м. кв., суху траву на площі 1500 м. кв., три господарські дерев`яні будівлі, п`ять металевих гаражів ( № 55, 57, 59, 61, 63), пошкоджено речі побутового вжитку в гаражі № НОМЕР_3 на площі 1 м. кв. на території АГК «Бігунок», головою якого є ОСОБА_2 , знищено металевий гараж розміром 3 на 5 м (№ 336) на території ГО «ТА» «ПОЛОНИНА», головою якого є ОСОБА_3 .
З копії звіту від 03.04.2019 слідує, що виходячи з результатів візуального огляду місця пожежі, найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі є занесення стороннього джерела запалювання ззовні невідомою особою.
Як вбачається з акту про пожежу від 03.04.2019 та звіту від 04.04.2019, пожежа була ліквідована сімома стволами «Б» у складі 4 – х ланок ГДЗС 03.04.2019 о 13 год. 28 хв. пожежно – рятувальними підрозділами 4 ДПРЧ м. Львів у кількості 12 чол., 29 ДПРЧ м. Львів у кількості 7 чол., 30 ДПРЧ м. Львів у кількості 5 чол. та ОДС ОКЦ ГУ у кількості 4 чол. 
Таким чином, слідуючи обставинами, які встановлені судом, беззаперечними фактами є те, що 03.04.2019 у с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області мала місце пожежа, в результаті якої було пошкоджено відповідне майно, у тому числі позивача ОСОБА_1 .
Зазначені обставини в силу вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
Звертаючись із позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 зазначає, що йому завдано майнову та моральну шкоду пожежею, яка мала місце 03.04.2019, відтак обґрунтування останнього зводяться фактично до того, що визначені ним відповідачі повинні у відповідній частині відповідати за заподіяння такої шкоди.
Колегія суддів виходить з того, що зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно зі змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
У деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, покладається на позивача. Натомість відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Слідуючи зазначеним вище нормам та принципам відповідальності за заподіну шкоду, колегія суддів констатує, що обов`язковим для встановлення у спірних правовідносинах є факт пожежі, встановлення осіб, які винні у такій, шкода заподіяна такою та причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.
Як вже зазначалося вище, заподіяна позивачу шкода, за виключенням її розміру, є об`єктивно встановлена матеріалами справи і така фактично не заперечується відповідачами у справі.
При цьому, позивач стверджує, що кожен із відповідачів повинен нести відповідальність у відповідній частині за заподіяну шкоду, яку розрахував у грошовому розмірі. 
Забезпечення пожежної безпеки на території України, регулювання відносин у цій сфері органів державної влади, органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання і громадян здійснюються відповідно до Кодексу цивільного захисту України, законів та інших нормативно-правових актів.
Відповідно ч. 3 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України забезпечення пожежної безпеки покладається на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання.
В свою чергу, положенням про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженим постановою КМУ від від 16 грудня 2015 р. № 1052 передбачено, що одним із основних завдань ДСНС є забезпечення гасіння пожеж, рятування людей, надання допомоги в ліквідації наслідків аварій, катастроф, стихійного лиха та інших видів небезпечних подій, що становлять загрозу життю або здоров`ю людей чи призводять до завдання матеріальних збитків.
Згідно із пп. 6 п б) ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вжиття необхідних заходів щодо ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій відповідно до закону, інформування про них населення, залучення в установленому порядку до цих робіт підприємств, установ, організацій, а також населення.
Як вбачається з Листа Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області від 14.06.2019 № 58-21/34, для гасіння пожежі, яка мала місце 03.04.2019 була залучена техніка та особовий склад підрозділів м. Львова, а саме ДПРЧ Франківського РВ м. Львова (автомобіль першої допомоги та 2 автоцистерни, 14 чол), 29ДПРЧ Сихівського РВ м. Львова (2 автоцистерни та 9 чол.), 30 ДПРЧ ОСОБА_4 м. Львова (автоцистерна та 7 чол.), оперативно-координаційний центр Голвоного управління (5 чол.), всього для гасіння пожежі було залучено 6 основних пожежно-рятувальних автомобілів та 35 чоловік особового складу (а.с. 15).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з тим, що працівники Четвертої ДПРЧ Франківського районного відділу Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Львівській області були задіяні для ліквідації пожежі, відтак діяли в межах своїх повноважень, ліквідуючи  загрозу життю та здоров`ю людей.
Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд помилково застосував положення пп. 6 п б) ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування» колегія суддів до уваги не приймає, оскільки саме таким визначені делеговані повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.
Натомість те, на що покликається позивач у цьому контексті, стосується заходів унеможливлення пожежі і такі повинні бути дотримані усіма суб`єктами суспільних відносин, а не лише органами державної та місцевої влади.
В цьому контексті, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що дії посадових осіб Сокільницької сільської ради не призвели до настання пожежі та розкрадання майна позивача, і як наслідок завдання йому матеріальних та моральних збитків, тому на неї не може бути покладено відповідальності за шкоду, яка як вбачається зі звіту про пожежу від 03.04.2019, завдана внаслідок дій сторонньої особи шляхом занесення стороннього джерела запалювання на місце події.
При цьому, можливість встановлення до певної міри порушень, які були допущені відповідачами у відповідний час чи спосіб, не можуть свідчити про їх вину у заподіянні шкоди позивачу, оскільки докази про те, що такі спровокували чи були підставою виникнення пожежі, в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, позивач не надав суду належних та достовірних доказів на підтвердження того, що шкоду, яка йому завдана була з вини відповідачів.
Більше того, як зазначає сам позивач, обставини з приводу пожежі до ЄРДР внесені не були, відтак вина будь кого у виникненні пожежі досудовим розслідуванням не встановлена, кримінальне провадження з цього приводу відсутнє, при цьому усі надані позивачем докази оцінені судом першої інстанції у сукупності з іншими матеріалами справи та не спростовані останнім.
Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що дії відповідача ОСОБА_2 , як голови гаражного кооперативу, призвели до пошкодження майна позивача та завдання йому матеріальних збитків, оскільки дійсно пошкодження такого відбулось внаслідок пожежі, яка розпочалась на відкритій території із сухою травою с. Сокільники, тобто поза межами території гаражного кооперативу «Бігунок», що за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, саме відповідач ОСОБА_2 виявив пожежу та повідомив відповідні органи про настання надзвичайної ситуації. 
Не доведені також і факти наявності бездіяльності відповідача під час настання пожежі 03.04.2019, що призвела до розкрадання особистого майна позивача з приміщення гаража № НОМЕР_2 на території гаражного кооперативу.
В свою чергу, будь які доводи позивача ОСОБА_1 стосовно, неправомірних, на його думку, дій чи бездіяльності, які були допущені відповідачами в процесі гасіння пожежі, а також після її ліквідації, з врахуванням спірних правовідносин (відсутності належних доказів про вину відповідачів у пожежі) та пред`явлених позовних вимог, не мають правового значення, оскільки такі не входять у предмет доказування у спірних правовідносинах.
Що стосується доводів про відсутність підтверджуючого документу, згідно якого територія площею 100 кв.м. на якій знаходилося сміття, була відведена під майданчик для відповідних потреб, колегія суддів зазначає, що виніс сміття конкретними особами, та порушення тим самим відповідних вимог законодавства, не спростовує встановлених обставин у справі та відповідних висновків суду, а лише свідчить про відповідні порушення у сфері охорони навколишнього середовища, дотримання яких є обов`язковим кожним із суб`єктів суспільних відносин, про що зазначалося вище.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк