П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 478/1433/20	

Головуючий в 1 інстанції: Іщенко Х.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
смт. Казанка, Миколаївської області
24 листопада 2020 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, треті особи: інспектор лейтенант поліції Тарасенко Леонід Іванович (нагрудний знак 0012096), інспектор лейтенант поліції Карнаух Олександр Вікторович (нагрудний знак 0132484) ,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, треті особи: інспектор лейтенант поліції Тарасенко Леонід Іванович (нагрудний знак 0012096), інспектор лейтенант поліції Карніух Олександр Вікторович (нагрудний знак 0132484), про скасування постанови серії ЕАМ № 3191596 від 25.09.2020 року полка патрульної поліції в місті Кривого Рогу управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, винесену її посадовими особами: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за здійснення розвороту на червоне світло світлофору винесена з порушенням прав та охоронюваних законом його (позивача) інтересів, як особи яка притягається до адміністративної відповідальності, - не з`ясовані обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, працівники поліції зафіксували свої дії на відео прилад, який не має сертифікату і використали його для притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності, не складено протокол про адміністративне правопорушення. Позивач зазначив, що їхав з дотриманням ПДР, і ніякої аварійної ситуації чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху не створював. Позивач посилається на те, що 25.09.2020 року о 13 годині 15 хвилин, керуючи належним йому транспортним засобом легковим автомобілем марки ВАЗ 2107, у м. Кривий Ріг, під`їхавши до перехрестя вулиць Волгоградська Медова, здійснив маневр за автомобілем, який рухався попереду і поїхав на перехресті вліво в сторону вул. Медова, а саме здійснив коротким шляхом розворот на вулиці Волгоградська, при цьому, переконався про відсутність зустрічного руху та наявність зеленого світла світлофора.
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП за постановою серії ЕАМ за №3191596 від 25.09.2020 року на підставі ст.22 КУпАП. Провадження по адміністративній справі за постановою серії ЕАМ за №3191596 від 25.09.2020 року – закрито.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, полк патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення у даній справі норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні визнав винним позивача у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, однак в порушення норм чинного законодавства прийняв рішення керуючись ст. 22 КУпАП – звільнивши від відповідальності останнього обмежившись щодо нього усним зауваженням. На думку апелянта, у даному випадку Казанківський районний суд миколаївської області не наділений повноваженнями втручатись у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями ст. 2 КАС України,та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питання, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Тобто, у даному випадку відповідач у справі (апелянт) є тою особою яка вирішує чи застосовувати приписи ст. 22 КУпАП, а посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на ст. 22 КУпАП, на думку апелянта, лише підтверджує наявність у діях позивача у справі факту правопорушення. до того ж, факт вчинення правопорушення позивачем, як зазначає у скарзі апелянт підтверджується відеозаписом з бодікамери та автомобільного відео реєстратора. Спірна постанова була прийнята з дотримання передбаченого нормами чинного законодавства порядку та процедурою.
19.04.2021 року (вхід. № 8091/21) від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про необґрунтованість доводів апелянта, у зв`язку із чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Позивач у справі зазначає, що зі скарги не вбачається хто є редактором апеляційної скарги, так як у її змісті зазначено виклад обставин від першої особи. З приводу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, у відзиві зазначається, що коли автомобіль позивача виконував рух за автомобілем «бусом» можливо став мигати світлофор, однак позивач його вже не бачив, оскільки був в зоні де не видно світлофора. Вказане, як зауважує позивач у своєму відзиві підтверджується відеозаписом від відповідача, який було досліджено судом першої інстанції. Також, позивачем наголошується на тому, що відповідач у порушення законодавчих вимог не склав протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який є доказом у справі про адміністративне правопорушення, не ознайомив з доказами позивача під час прийняття спірної постанови, тощо. До того ж, ОСОБА_1 вказує, що незважаючи на все та пред`явлені йому порушення – він контролював рух свого автомобілю та переконався, що на зустрічній полосі руху, на яку ним здійснювався розворот, відсутні транспорті засоби. Тобто, на думку позивача, з його боку відсутні умови створення небезпеки для інших транспортних засобів. Також, позивач у справі вважає, що відповідач при прийнятті спірної постанови повинен був врахувати те, що ОСОБА_1 являється інвалідом 3 групи.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України на підставі наявних у справі доказів.
Заперечень з приводжу розгляду справи в порядку письмового провадження сторонами не надано.
За вимогами статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно постанови в справі про адміністративне правопорушення, 25.09.2020 року о 13:38:41 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2107, р/н НОМЕР_1 , в м. Кривий Ріг по вул. Волгоградська, 5, водій керуючи транспортним засобом на перехресті вул. Волгоградська та вул. Медова здійснив розворот на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.е ПДР України. 
Дане правопорушення було зафіксоване постановою серії ЕАМ №3191596 від 25.09.2020 року, де позивач був визнаний винним у його вчиненні з накладенням адміністративного стягнення, що передбачене ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.00 коп.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності створення небезпеки іншим учасника дорожнього руху, малозначності вчиненого правопорушення, у зв`язку із чим вважав можливим, на підставі ст.22 КУпАП, звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх хибними, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, судова колегія зазначає, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно із приписами ч.ч.1, 3, 6, 9, 10 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.
А згідно приписів ч.1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:1) про накладення адміністративного стягнення;2) про застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 цього Кодексу;3) про закриття справи.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстр. в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853,затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 2 статті 122 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 2 статті 122 виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
З аналізу вищезазначених норм слідує, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених частиною 2 статті 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Вищевикладеним спростовуються доводи ОСОБА_1 про те, що у даному випадку патрульними поліцейськими мав бути складений протокол.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила дорожнього руху України) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як встановлено ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів зазначає, що для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП необхідно встановити у діях особи склад адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, в тому числі проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника (спірне у даному випадку), що є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності за порушення вимог відповідних дорожніх знаків.
Відповідно до вимог п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України сигнали світлофора мають такі значення:е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух…; є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу; ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі; з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).
Як вже зазначалось вище, спірною постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3191596 від 25.09.2020р., на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП, за те, що 25.09.2020 року о 13:38:41 в м. Кривий Ріг по вул.. Волгоградська, 5, водій керуючи тз на перехресті вул. Волгоградська та вул.Медова, здійснив розворот на заборонений червоний сигнал світлофора.
Як встановлено ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Як встановлено судовою колегією, доказом в справі згідно ст. 251 КУпАП є відеозапис порушення з відео нагрудної бодікамери поліцейського та відеореєстратора з поліцейського автомобіля, який наявний в матеріалах справи.
Із наявного в матеріалах справи наданого відповідачем відеозапису з нагрудної бодікамери інспектора поліції та відео реєстратора колегією суддів встановлено, що позивач дійсно, рухаючись автомобілем марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя та розворот ліворуч на заборонений – червоний сигнал світлофора, що свідчить про наявність і його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Колегія суддів зауважує, що відеозапис самого порушення є цільним, не перериваєтья та відображає правопорушення, здійснене позивачем.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Також, апеляційним судом встановлено, що відомості про відеофіксацію правопорушення внесено до спірної постанови, а саме вказано про нагрудний відеореєстратор ае00139 та xiaomi.
З приводу тверджень ОСОБА_1 щодо не взяття до уваги службовцями відповідача при винесені постанови спірної обставини того, що позивач є інвалідом 3 групи, колегія суддів зауважує, що вказана обставина не є такою, яка звільняє водія від відповідальності за порушення правил дорожнього руху за ст. 122 КУпАП, при чому що нормами чинного законодавства визначено обов`язок водія знати та неухильно дотримуватись вимог Закону «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, тощо.
З приводу тверджень позивача, що здійснивши розворот ліворуч він не створював небезпеки для руху інших транспортних засобів, не міг бачити світлофора, так як знаходився в зоні де не було видно світлофора, на переконання колегії суддів не є такими, що звільняють особу від відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, з урахуванням викладеного вище.
З огляду на наявні у матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3191596 від 25.09.2020р., є правомірною та підстави для її скасування відсутні.
Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає доведеною відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Отже,оскільки обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
За вказаного, доводи апеляційної скарги у цій частині є обґрунтованими та такими, що доводять правомірність прийняття спірної постанови.
Також, колегія суддів вважає ґрунтовними й доводи апелянта про дотримання його посадовими особами під час прийняття спірної постанови процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття відповідної постанови, позаяк такі повністю підтверджується наявним у справі відеодоказом, яким також зафіксовано й процедуру розгляду справи.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
До того ж, колегія суддів вважає ґрунтовними доводи апелянта й про порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, що виразилось у прийнятті рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, вийшовши за межі своєї компетенції тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.
Судова колегія звертає увагу на те, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Так, відповідно до вимог ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
При цьому відповідно до статті 222 КУпАП, як було зазначено апеляційним судом вище, справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП, розглядають органи Національної поліції.
Отже, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема на підставі частини другої статті 122 КУпАП, є виключною компетенцією уповноваженого органу, в цьому випадку - працівників органів і підрозділів Національної поліції.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом позову у даній справі було визначено саме правомірність прийняття постанови в справі про адміністративне правопорушення, а не про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при цьому відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції не був наділений повноваженнями закривати провадження в справі про адміністративні правопорушення.
Тобто, сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу, у даному випадку саме відповідача у справі.
Твердження позивача у справі відносно того, що апеляційна скарга викладена від першої особи є такими, що у своїй сукупності із зібраними у справі доказами не спростовують правомірності спірної постанови.
З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції підлягає задоволенню, оскаржуване судове рішення скасуванню, а відтак слід прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального або матеріального права.
Враховуючи, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 241-243, 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції – задовольнити.
Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2020 року у справі № 478/1433/20– скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП, треті особи: інспектор лейтенант поліції Тарасенко Леонід Іванович (нагрудний знак 0012096), інспектор лейтенант поліції Карнаух Олександр Вікторович (нагрудний знак 0132484), про скасування постанови серії ЕАМ № 3191596 від 25.09.2020 року – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до приписів ст. 272 КАС України не підлягає касаційному оскарженню.
Повне судове рішення складено та підписано18 травня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.