П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7518/20	

Категорія: 112010200          Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:13.10.2020 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області, в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність ГУПФ України в Одеській області, яка полягає у нездійсненні виплати щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді у період з жовтня 2010 року;
-          зобов`язати ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90%, починаючи з дати призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, по 18 лютого 2020 року;
-          визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Одеській області №2012 від 28 лютого 2020 року про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ОСОБА_1 , згідно довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26 лютого 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року;
-          зобов`язати ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% від суддівської винагороди у 134 002,50 гривень, згідно довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26 лютого 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з жовтня місяця 2010 року він знаходиться у відставці, і з цього часу отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Розмір цього утримання з жовтня місяця 2010 року до теперішнього часу складав 86 відсотків від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
Згідно довідки про обчислення стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 , стаж роботи, що давав право позивачу на відставку, станом на 26 жовтня 2010 року, становив 27 років 03 місяці та 10 днів.
Таким чином, позивач вважав, що відповідач повинен виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
Окрім того, позивач вказав, що 28 лютого 2020 року він звернувся із заявою до ГУПФ України в Одеській області про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26 лютого 2020 року.
На звернення позивача ГУПФ України в Одеській області надало рішення від 28 лютого 2020 року за №2012, в якому вказано, що позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою про суддівську винагороду від 26 лютого 2020 року за №03.4.19-7410/20 до надходження роз`яснень щодо порядку проведення такого перерахунку. Також відповідач мотивував відмову у проведенні перерахунку тим, що на даний час відсутній порядок проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року по справі №1-15/2018 (4086/16).
Вказане рішення ГУПФ України в Одеській області №2012 від 28 лютого 2020 року позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а бездіяльність, яка полягає у не здійсненні виплати щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді у період з жовтня 2010 року позивач вважає неправомірною.
Також позивач зазначив, що після визнання неконституційними положень п.25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII), він, як суддя у відставці, набув право на перерахунок розміру мого щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до ст. 135 та пп.4 п.24 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді. Розмір такої суддівської винагороди для позивача вказаний у довідці Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26 лютого 2020 року та складає 134 002,50 грн.
Згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року положення Закону №1402-VIII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Тобто, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач набув з 19 лютого 2020 року.
Також позивач вважає, що такий перерахунок має бути проведений йому у розмірі 90% від суддівської винагороди, вказаної у довідці Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26 лютого 2020 року, оскільки відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно до п.п.4 п.24 Прикінцевих положень Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді з 01 січня 2020 року становить: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.
Згідно із абз.1 п.25 Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року по справі №115/2018(4086/16) вказаний вище пункт визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Однак, враховуючи те, що підвищення суддівської винагороди судді не відбулося, правові підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 22 липня 2020 року за вих. №08-29/6133/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці - відсутні.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до ГУПФ України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107, код ЄДРПОУ 20987385) – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ України в Одеській області, яка полягає у нездійсненні виплати щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді у період з жовтня 2010 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з дати призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, по 18 лютого 2020 року.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Одеській області №2012 від 28 лютого 2020 року про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ОСОБА_1 , згідно довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26 лютого 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26 лютого 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
У задоволенні решти позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення довічного грошового утримання в межах суми стягнення за один місяць. 
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області подати до суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з частковим порушенням норм чинного законодавства.
В обґрунтування апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області зазначає, що підвищення суддівської винагороди судді не відбулось, правові підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 26 лютого 2020 року №03.4.19-7410/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці - відсутні, що проігноровано судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі.
Також, при прийнятті рішення у справі щодо зобов`язання здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з дати призначення щомісячного довічного грошового утримання судді по 18 лютого 2020 року, судом першої інстанції порушено ст. 122 КАС України, згідно якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У поясненнях ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 працював на посаді судді у Ленінському, Суворовському районних судах м. Одеси та Одеському окружному адміністративному суді. 
Як вбачається з Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26 жовтня 2010 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом, який був наданий позивачем до органу Пенсійного фонду під час виходу у відставку для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 26 жовтня 2020 року склав 27 років 03 місяці 12 днів. 
Згідно даного розрахунку, до стажу ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховано наступний стаж:
-          студент Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського (01 вересня 1982 року – 01 липня 1986 року) – 01 рік 11 місяців 00 днів;
-          служба в Збройних силах України (14 листопада 1979 року – 26 листопада 1981 року) – 02 роки 00 місяців 12 днів;
-          старший помічник прокурора Ленінського району м. Одеси (26 червня 1987 року – 28 квітня 1992 року) – 04 роки 10 місяців 02 дні;
-          прокурор відділу загального нагляду прокуратури Одеської області (28 квітня 1992 року – 08 лютого 1993 року) – 00 років 09 місяців 8 днів;
-          суддя Ленінського районного суду м. Одеси (08 лютого 1993 року – 25 січня 2003 року) – 09 років 11 місяців 17 днів;
-          суддя Суворовського районного суду м. Одеси (25 січня 2003 року – 14 липня 2004 року) – 01 рік 05 місяців 19 днів;
-          суддя, заступник голови суддя Суворовського районного суду м. Одеси (14 липня 2004 року – 02 липня 2007 року) – 02 роки 11 місяців 20 днів;
-          суддя Одеського окружного адміністративного суду (02 липня 2007 року – 26 жовтня 2010 року) – 03 роки 03 місяці 24 дні.
Відповідно до протоколу від 02 грудня 2010 року №438 позивачу призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86 відсотків від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 28 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 26 лютого 2020 року №03.4.19-7410/20, видану Одеським окружним адміністративним судом, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Вказана довідка видана ОСОБА_1 відповідно до Додатку 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, Закону №1402-VIII зі змінами, рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, про те, що станом на 19 лютого 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, складає 134 002,50 грн., у тому числі: посадовий оклад – 78 825 грн.; доплата за вислугу років (60%) – 47 295 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (5%) – 3 941,25 грн.; доплата за науковий ступінь - 0 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (5%) – 3 941,25 грн.; щомісячна доплата відповідно до ч.6 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" – 0 грн. 
28 лютого 2020 року ГУПФ України в Одеській області прийнято рішення №2012 "Про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів", в якому зазначено, що відповідно до пп.4 п.24 Прикінцевих положень Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді з 1 січня 2020 року становить: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Згідно із абз.1 п.25 №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом має суддя, який за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював па посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року по справі №1-15/2018(4086/16) вказаний пункт визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Але на даний час відсутній порядок проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням вказаного рішення Конституційного Суду України. За таких обставин позивачу відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці згідно із довідкою про суддівську винагороду від 26 лютого 2020 року за вих. №03.4.19-7410/20 до надходження роз`яснень щодо порядок проведення такого перерахунку.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не виплачував позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді у період з жовтня 2010 року.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26 лютого 2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 року, оскільки саме з цієї дати втратили чинність обмеження, встановлені п.25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Разом з тим, щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням 90% суддівської винагороди працюючого судді є такою, що задоволенню не підлягає, як передчасна, оскільки ані в заяві позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28 лютого 2020 року, ані в рішенні відповідача про відмову у здійсненні такого перерахунку від 28 лютого 2020 року, не йшлося про відсотковий розмір довічного грошового утримання ОСОБА_1 . 
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 19, 21, 22, 64 Конституції України, ст.ст. 21, 22 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77, 243 КАС України, ч.ч.1, 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року (в редакції чинній на момент виходу позивача у відставку), ст.ст. 135, 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №1402-VII, Рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, Рішенню Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Стосовно посилань апелянта на порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ч.5 ст. 243 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17 на підставі аналізу положення ч.1 ст. 122 КАС України у системному зв`язку з положенням ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Такий висновок ґрунтується на тому, що право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері.
Із зазначеного вбачається, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду має наслідком неможливість реалізувати передбачене ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.
З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях №8-рп/2013 і №9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення КАС України в системному зв`язку з положенням ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Крім того, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12 від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи передбачено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.
З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справах №713/1064/17, №686/24597/16-а, №686/1938/17, №766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17.
Таким чином, доводи апелянта про застосування до даних правовідносин шестимісячного строку звернення до суду є безпідставними.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року (який був чинним на момент виходу позивача у відставку), кожен суддя за умови, що він пропрацював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку. 
Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судці. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.
До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у зазначених осіб стажу роботи на посадах суддів не менше 10 років.
Відповідно до вимог ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року, ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86% заробітної плати судді працюючого на відповідній посаді з жовтня місяця 2010 року, як судді у відставці, що підтверджується протоколом від 02 грудня 2010 року №438.
Як вбачається з Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26 жовтня 2010 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом, який був наданий позивачем до органу Пенсійного фонду під час виходу у відставку для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 26 жовтня 2020 року склав 27 років 03 місяці 12 днів (а.с. 35). 
Таким чином, оскільки стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 26 жовтня 2020 року складав 27 років 03 місяці 12 днів, за кожен повний рік стажу понад 20 років (7 років) позивачу мало бути нараховано додатково по 2% (тобто 14%), проте з урахуванням обмеження, встановленого ч.4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року, розмір довічного грошового утримання позивача мав складати 90 відсотків заробітку судді. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно не виплачував ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90 відсотків від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді у період з жовтня 2010 року.
Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУПФ України в Одеській області, яка полягає у не здійсненні виплати щомісячного довічного грошового утримання судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судці у період з жовтня 2010 року; та зобов`язання ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90%, починаючи з дати призначення щомісячного довічного грошового утримання судді по 18 лютого 2020 року – є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Стосовно доводу апелянта про те, що підвищення суддівської винагороди судді не відбулось, правові підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 26 лютого 2020 року №03.4.19-7410/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці – відсутні, колегія суддів зазначає наступне.
Закон №1402-VІІІ визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Відповідно до п.2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону 1402-VІІІ визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон №2453-VІ), крім положень, зазначених у п.п.7, 23, 25, 36 цього розділу.
Згідно із ч.1 ст. 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Відповідно до ч.2 ст. 142 Закону №1402-VІІІ, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого ч.1 цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Частинами 3, 4 та 5 ст. 142 Закону №1402-VІІІ передбачено, що щомісячне грошове утримання судді у відставці виплачується у відсотковому співвідношенні від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч.3 ст. 135 Закону №1402-VІІІ базовий розмір посадового окладу судді становить:
судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, п.22 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно до п.23 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів".
Законом України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування", який набрав чинності 07 листопада 2019 року, було виключено зазначені вище п.п.22, 23 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ.
Відповідно до п.24 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402- VIII, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а)          для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б)          для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453- VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, Закон №1402-VIII передбачає однаковий порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та не залежить від не/підтвердження таким суддею за результатами кваліфікаційного оцінювання відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді).
Відповідно до правого висновку Верховного Суду, який викладений, зокрема, у постанові від 11 лютого 2020 року у справі №200/3958/19-а, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності з 19 лютого 2020 року факту зміни складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з огляду на таке.
Набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке визнано неконституційним, а тому такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону.
Таким чином, з 19 лютого 2020 року у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
При цьому, колегія суддів зазначає, що з 01 січня 2020 року розмір посадового окладу для судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та оскільки з 19 лютого 2020 року втратили чинність обмеження, встановлені п.25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського окружного адміністративного суду за №03.4.19-7410/20 від 26 лютого 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Також, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції в цій справі, з якими погоджується і апеляційний суд, відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20), яка набрала законної сили 07 серпня 2020 року.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 травня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.