КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
           Справа № 369/2826/19                                     Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.
             Провадження № 22-ц/824/8176/2021                       Доповідач: Шебуєва В.А
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 травня 2021 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційні скарги адвоката Аветисяна Роберта Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , адвоката Короті Романа Олександровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року та апеляційну скаргу адвоката Аветисяна Роберта Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
 
в с т а н о в и в:
 
В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Зазначила, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 24.07.1993 перебували у шлюбі. 23.07.2013 відповідачка ОСОБА_2 позичила у неї в інтересах сім`ї 15 000 доларів США на придбання квартири в м.Дніпродзержинську (на даний час - Кам`янське), про що власноруч написала розписку. За позичені кошти відповідачі 29.07.2013 приддбали квартиру АДРЕСА_1 (на даний час - Кам`янське) і оформили її на ім`я ОСОБА_3 . Згідно  розписки від 23.07.2013 ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кошти до 01.08.2018, але  борг не повернула. ОСОБА_1   просить  стягнути солідарно з відповідачів на її користь борг за договором позики у розмірі 406 392 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 406392,00 грн.  Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 7031,96 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
16 березня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення в справі додаткового рішення, яким стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
07 квітня 2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовив.
Не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року, представник ОСОБА_1 та представник  ОСОБА_2 подали апеляційній скарги.
Представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором позики  з ОСОБА_3 та стягнення судових витрат.  Просить ухвалити в цій частині нове рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 406 392,00 грн. та стягнення з кожного з них в рівних частках понесених судові витрати. На думку апелянта суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність ОСОБА_1 того факту, що кошти за договором від 23.07.2013 були ОСОБА_2 отримані у позику зі зголи відповідача ОСОБА_3 та спрямовані саме для придбання квартири АДРЕСА_1 .  Обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про солідарне стягнення боргу підтверджується розпискою ОСОБА_2 , в якій вказано, що кошти беруться на придбання квартири, укладеним ОСОБА_3 договором купівлі-продажу квартири від 29 липня 2013 року, поясненнями відповідачки ОСОБА_2 та показами свідка ОСОБА_4 .  Також суд дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення судового збору в сумі 7031,96 грн. з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і неправильно визначив розмір судового збору. Сума сплаченого судового збору в справі становить 4063,93 грн., а визначена судом сума 7031,96 грн. - це половина від загального розміру понесених судових витрат, що включають в себе суму судового збору 4063,93 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про солідарне стягнення заборгованість за договором позики із   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що договір позики від 23 липня 2013 року був укладений відповідачкою ОСОБА_2 в інтересах сім'ї, оскільки за отримані за вказаним договором грошові кошти   ОСОБА_2 і ОСОБА_3 придбали спільне житло - квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_3 . При цьому власні кошти для придбання квартири у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були відсутні. Відтак, заборгованість за договором позики має бути стягнута з обох відповідачів солідарно.
 Представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення від 07 квітня 2021 року, яке просить скасувати і ухвалити нове про стягнення  з відповідачів  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплачених витрат на правничу допомогу в рівних частках по 5000 грн. з кожного. Вважає, що суд не надав належної оцінки акту здачі-прийняття  правової допомоги за договором, в якому детально описано всі надані послуги, і квитанції про оплату правової допомоги, та безпідставно відмовив у задоволенні заяви.   
 В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.
В судове засідання  ОСОБА_3 не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 та представника  ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 на додаткове рішення від 07 квітня 2021 року підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 23 липня 2013 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 15000,00 доларів США для купівлі квартири у м. Дніпродзержинськ та зобов`язалася повернути вказану суму коштів до 01 серпня 2018 року (а.с. 16 т.1).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.02.2019 на ім`я відповідача ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М. за реєстровим № 1859 (а.с. 17 т. 1).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 406392,00 грн.  В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3   суд першої інстанції відмовив.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
З огляду на ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц  за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження наявності договору позики, на підставі якого були заявлені позовні вимоги, позивачка надала боргову розписку ОСОБА_2 від 23 липня 2013 року.  ОСОБА_3 вказану розписку не підписував.  
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що вказаний договір позики був укладений ОСОБА_2 за погодженням із її чоловіком ОСОБА_3 . Факт укладання 29 липня 2013 року  ОСОБА_3  договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 не є безумовним доказом того, що квартира придбана саме за позичені ОСОБА_2 на підставі договору позики від 23 липня 2013 року грошові кошти.
З змісту укладеного ОСОБА_3 договору купівлі-продажу  від 29 липня 2013 року убачається, що квартира була придбана  за 76 400 грн., що значно менше еквіваленту 15 000 доларів США.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за договором позики із ОСОБА_2   та відмовив у задоволенні вимог про стягнення заборгованості із ОСОБА_3 .
Посилання представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ,.   що   ОСОБА_2 отримала позику в інтересах сім`ї за згодою свого чоловіка ОСОБА_3 не доведені належними та допустимими доказами. Зазначення ОСОБА_2 у розписці, що  вона бере грошові кошти для придбання квартири зі згоди сім`ї не може є достатньою підставою для покладення на  ОСОБА_3 солідарного обов`язку по поверненню позики. ОСОБА_3 заперечував отримання ОСОБА_2 позики в інтересах сім`ї, наголошував на тому, що на момент укладання ОСОБА_2 договору позики вони вже не проживали однією сім`єю і не мали спільного бюджету, а квартира придбана ним за отриману грошову компенсацію  вартості його частини домоволодіння АДРЕСА_3 .
Пояснення ОСОБА_2 та покази свідка ОСОБА_4 не є достатніми доказами укладання договору ОСОБА_2 з згоди ОСОБА_3 , оскільки обидва зацікавлені у вирішенні спору на користь ОСОБА_1 .
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення із відповідачів витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
 В порушення вказаних норм ОСОБА_1 не надала до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. А тому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відшкодуванні позивачці витрат на правничу допомогу. При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи представника ОСОБА_1 , що надана до суду копія акту здачі-прийняття  правової допомоги за договором і є детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах закону. Акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги є різними документами.
Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині солідарного стягнення із відповідачів витрат по сплаті судового збору. Такі висновки не ґрунтуються на положеннях ст. 141 ЦПК України.
Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , понесені витрати по сплаті судового збору підлягали стягненню із ОСОБА_2 .  
Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатила 4063,93 грн. судового збору. 
Тобто, відповідно до ст. 141 ЦПК України з  ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 4063,93 грн. судового збору.
Відповідно, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року підлягає скасуванню в частині вирішення судом питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору з ухваленням у цій частині нового судового рішення.
         
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційні скарги адвоката Аветисяна Роберта Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , адвоката Короті Романа Олександровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року задовольнити частково.
Скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року в частині вирішення судом питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4063,93 грн. 
В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2021 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу адвоката Аветисяна Роберта Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року залишити без задоволення, а додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року залишити без змін.
 
Дані про учасників справи.
ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , 
ОСОБА_3 , місце проживання:      АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено    27  травня 2021 року. 

Суддя-доповідач                                                         Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                 Крижанівська Г.В.