Номер провадження: 22-ц/813/7633/21 
Номер справи місцевого суду: 496/1393/21
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Артеменка І.А.,
суддів:                        Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2021 року про передачу справи за підсудністю у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», АТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

                                              встановив:
       
25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», АТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
В позовній заяві представник позивачки зазначає щодо підсудності розгляду справи те, що для вказаної категорії справ можлива альтернативна підсудність, що зокрема вбачається з ч. 12 ст. 28 ЦПК України, згідно якої, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Також, посилається на ЗУ «Про виконавче провадження» та зазначає, що місцем виконання виконавчого документу є не місце знаходження приватного виконавця, місце проживання (перебування) боржника або місце знаходження його майна.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 було надіслано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва (вулиця Дегтярівська, 31А, Київ, 03057).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2021 року про передачу справи за підсудністю та постановлення нової, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції надіслав справу за підсудністю із порушенням вимог частини дванадцятої статті 28 ЦПК України, оскільки позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, має розглядатися за місцем виконання виконавчого листа у відповідному виконавчому окрузі, у даному випадку, за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 16.06.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У зв`язку з цим, судове засідання не проводиться.
Частиною 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього рішення є 16.06.2021 року.
При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с. 132-140). 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували право позивача звернутись до Біляївського районного суду Одеської області, оскільки суду не надано доказів, що виконавчий напис нотаріуса, який позивач оскаржує, та зазначає що відсутня будь-яка заборгованість перед відповідачем, виконується за місцем проживання чи місцем перебування позивача, що дозволяє застосувати правила альтернативної підсудності.
Однак, апеляційний суд вважає, що такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва – Малковою М.В. від 15.12.2020 року, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 93628 від 20.11.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 37899,62 грн.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Територіальна підсудність визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції відповідно до ст. 26 - 30 ЦПК України.
За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.
Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині дванадцятій статті 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) – це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).
Апеляційний суд виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».
За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника–фізичної особи, за місцезнаходженням боржника–юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виходячи зі змісту ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.
Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №263/14171/19 (провадження № 61-21991св19) позивач у цій справі використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернувся за місцем реєстрації свого проживання.
З копії паспорту позивачки вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.18).
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожним поняттями, тому належною підсудністю позову ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», АТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі.
Апеляційний суд визнає помилковими тлумачення судом першої інстанції вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 12 ст.28 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на спростування позиції позивача про те, що місцем виконання виконавчого напису є Біляївський район Одеської області.
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.
У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, тобто Біляївського районного суду Одеської області.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.       
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:         І.А. Артеменко        

Р.Д. Громік
                                                                        
М.М. Драгомерецький