ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       09 червня 2021 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 727/8146/20
                                                                Провадження №22-ц/822/424/21
Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Литвинюк І.М.,
суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.
секретар – Герман Я.І.,
       позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
       відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року, головуючий у І-й інстанції – Смотрицький В.Г., 

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 16 вересня 2008 року між ним та відповідачкою укладено кредитний договір №Е/V082853, згідно з яким банк зобов`язався надати відповідачці кредит в розмірі 65 000 доларів США на термін до 12 вересня 2013 року, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 січня 2011 року звернуто стягнення на предмет застави, однак вказане рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.
Прострочена сума заборгованості становить 44 735,93 доларів США.
В рахунок погашення заборгованості рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 січня 2011 року звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору по дату поточної заборгованості, тобто за період з 16 вересня 2008 року по 24 червня 2010 року. Вищезазначений позов подано до суду 13 липня 2010 року.
За період з 14 липня 2010 року по 04 серпня 2020 року 3% річних становить суму 13 508,86 доларів США.
Просило стягнути з відповідачки 3% річних від простроченої суми в розмірі 13 508,86 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 04 серпня 2020 року становить 374 600,69 грн., та судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» три проценти річних за період з 28 вересня 2017 року по 04 серпня 2020 року в розмірі 3 829, 17 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 04 серпня 2020 року еквівалентно сумі 106 221,18 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи. 
Зазначає, що при проведенні розрахунку заборгованості було застосовано нарахування 3% річних на зобов`язання, визначене в іноземній валюті. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2011 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ „Приватбанк” до ТОВ „Українське Фінансове Агентство „Верус” в особі філії у Кіровському районі м. Дніпропетровська, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, визначено розмір заборгованості за кредитним договором № E/V082853 від 16 вересня 2008 року станом на 16 грудня 2010 року у розмірі 479 623,91 грн. Отже, у відповідності до ухваленого рішення на користь позивача вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором. 
На апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» подало відзив, у якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не повністю відповідає.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про стягнення боргу відповідачем не виконано, а тому позивач має право на відшкодування 3% річних від простроченої суми в межах строку позовної давності.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Е/V082853 (а.с.9-11), відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 65 000 доларів США з терміном повернення не пізніше 12 вересня 2013 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язання, 16 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 (майновим поручителем ОСОБА_1 ) укладено договір іпотеки №Е/V082853 (а.с.53-58), згідно з п.7. якого іпотекодавець надав в іпотеку належний йому на праві власності гараж, розташований в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 20,10 кв.м.
Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання, 16 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 (майновим поручителем ОСОБА_1 ) укладено договір застави №Е/V082853-2 (а.с.59-64), відповідно до п.6. якого заставодавець надав в заставу транспортний засіб марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 .
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 січня 2011 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором в сумі 52 029,95 доларів США, звернуто стягнення на автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , та на гараж, розташований в будинку АДРЕСА_1 .
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 479 623,91 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 серпня 2014 року вилучено у ОСОБА_3 та передано ПАТ КБ «ПриватБанк» в заклад предмет застави автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2015 року зобов`язано приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балацького О.О. видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений ним 15 вересня 2008 року за реєстровим №5491 щодо купівлі-продажу гаража, розташованого в будинку АДРЕСА_1 .
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 липня 2016 року звільнено з-під арешту нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 та гараж, який розташований в будинку АДРЕСА_1 .
         Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
        Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16.
       Враховуючи, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № E/V082853 від 16 вересня 2008 року станом на 16 грудня 2010 року у розмірі 479 623,91 грн, отже зазначеним рішення суду визначено розмір заборгованості за кредитним договором № E/V082853 від 16 вересня 2008 року станом на 16 грудня 2010 року.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2011 року, яке набрало законної сили, та визначено розмір заборгованості у гривні.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача трьох відсотків річних, за формулою [Розмір процентів] = [Сума боргу] ? [3 %] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів] за три останні роки, однак не вірно визначив розмір боргу, який є базовим для нарахування трьох відсотків річних за вказаний період.
Як вбачається з розрахунку заборгованості № E/V082853 від 16 вересня 2008 року, 13 березня 2015 року за продаж транспортного засобу марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , банком зараховано на погашення заборгованості 7 846,15 дол. США, що за курсом НБУ становить 169 602,84 грн. А предмет іпотеки, гараж, розташований в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 20,10 кв.м., реалізовано 27 січня 2016 року та зараховано на погашення заборгованості суму 2 996,28 дол. США, що за курсом НБУ становить 74 454,43 грн. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що 12 листопада 2018 року відбулося погашення у розмірі 241,26 грн.
Отже, розмір заборгованості, з якого слід обраховувати три відсотки річних, становить 235 325, 38 грн (479623,91-169609,84 – 74454,43-241,26 = 235 325,38).
За таких обставин, розмір трьох відсотків річних за період з 28 вересня 2017 року по 04 серпня 2020 року становить 20 134, 83 грн. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року слід змінити в частині визначення розміру заборгованості.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Суд прийшов до висновку про задоволення позову на суму 20 134, 83 грн, що становить 5,38 відсотків від ціни позову (374 600,69), а апеляційну скаргу задоволено на 94,62 відсотків. 
За подачу позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір у розмірі 5 619,01 грн (а.с.24).
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 2 390,33 грн. 
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1 959, 42 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року в частині визначенні розміру заборгованості змінити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» три проценти річних за період з 28 вересня 2017 року по 04 серпня 2020 року в розмірі 20 134 (двадцять тисяч сто тридцять чотири) гривень 83 копійки. 
Розподіл судових витрат змінити та стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 1 959 гривень 42 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 11 червня 2021 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк
Судді:                                                                А.І. Владичан 

                                                                               І.Н. Лисак