КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 359/6937/20                                       Головуючий у суді першої інстанції - Журавський В.В.
Номер провадження № 22-ц/824/5015/2021                                            Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:          Яворського М.А.,
суддів:                               Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Ульяновим Олегом Віталійовичем , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на спільно набуте нерухоме майно, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на спільно набуте нерухоме майно. Відповідно до поданої позовної заяв ОСОБА_3 просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з червня 2016 року по лютий 2020 року; визнати садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 3220882903:03:038:0058) площею 0,0777 га, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 та квартиру, загальною площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину садового будинку  господарчими, побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 3220882903:03:038:0058) площею 0,0777 га, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 та на Ѕ частину квартири загальною площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом із позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, яку ОСОБА_3 мотивував тим,  що він та відповідачка ОСОБА_1 з червня 2016 року та по зиму 2020 року вели спільне господарство, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в якій мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, а також здійснювали спільні витрати і придбання майна в інтересах сім`ї, мають спільну дитину. 
Позивач зазначав, що під час спільного проживання ними було набуто у власність нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за відповідачкою, а саме: садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 вказував, що після того, як відносили між сторонами почали псуватись з кінця зими 2020 року сторони припинили проживати однією сім`єю. Згодом постало питання про подальшу долю спільного нерухомого майна, та саме з цього періоду почались ще більші сварки та спроби ОСОБА_1 уникнути добровільного вирішення подальшої долі такого майна. 
Також позивач вказував, що він продовжує проживати в спірному будинку, однак відповідачка регулярно вимагає від нього виселення, в тому числі і з метою продажу даного будинку.
Оскільки відповідачкою було обумовлено про наміри продати спірне майно та постійно проживати на непідконтрольній Україні території - м. Луганськ, ОСОБА_3 вмотивовано вважаючи, що існує висока ймовірність того, що відповідачка ОСОБА_1 може в будь-який момент здійснити відчуження спільно нажитого майна, що в свою чергу може значно утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, позивач ОСОБА_3 просив: вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту до набрання законної сили рішенням суду на садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0777 га, що  розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року задоволено заяву  ОСОБА_3 про забезпечення позову, зокрема накладено арешт на нерухоме майно: садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 3220882903:03:038:0058) площею 0,0777 га, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 та на квартиру, загальною площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
В подальшому, в жовтні 2020 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат  Ульянов О.В. звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову та просив скасувати вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року заходи забезпечення позову. 
Вказував, що двічі ухвалами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня та від 19 серпня 2020 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову на теж саме майно, проте в інших справах. В той же час в заяві про забезпечення позову відсутні посилання на існування обставин, які свідчать про реальну можливість відчуження відповідачкою спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, а також відсутні посилання на те, в чому саме полягає необхідність забезпечення позову у вигляді арешту майна. 
Окрім того, представник відповідачки вказував на те, що в період часу з 20 грудня 2003 року по 28 січня 2020 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що виключає можливість набуття спільного набутого майна між ним та ОСОБА_1 у вказаний період. 
Адвокат  Ульянов О.В. вважає, що заява про забезпечення позову не містить жодних доказів, які б свідчили про намір відповідачки відчужити спірну квартиру та садовий будинок й остання не вчиняє жодних дій, які могли бути направлені на утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Ульянова О.В. про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, представник ОСОБА_1 - адвокат Ульянов О.В. подав апеляційну скаргу, яку мотивував тим, що при постановлені ухвали про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову судом не було взято до уваги ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року, відповідно до якої було задоволено відвід судді, яка виносила ухвалу про накладення арешту з мотивів, що можуть викликати об`єктивні сумніви у відповідачки та її представника щодо неупередженості та об`єктивності судді, в провадженні якої знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 . 
Крім того, суд не взяв до уваги, що арешт був накладений до відкриття провадження у цивільній справі, а тому ухвала про накладення арешту мала обґрунтовуватись лише доказами, що подані до заяви про забезпечення позову, а не на документах, що містяться у цивільній справі загалом.
Апелянт вказує, що заявником не було належним чином обґрунтовано, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження ОСОБА_1 спірного майна на користь третіх осіб, а зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у такому забезпеченні, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування забезпечення позову у вигляді арешту, а викладені доводи - лише припущення ОСОБА_3 .
Так, апелянт вважає дії ОСОБА_3 щодо ненадання контактного номеру телефону ОСОБА_1 при поданні заяви про забезпечення позову та посилання його представника ОСОБА_5 на те, що відповідачка забрала дитину та документи на спірне майно, знаходиться на тимчасово окупованій території в м. Луганськ - зловживанням процесуальними правами та вказані дії спрямовані на введення суду в оману і позбавлення сторони можливості подати будь-які пояснення стосовно даної справи.
В апеляційній сказі зазначено, що ОСОБА_3 неодноразово звертався в суди з аналогічними заявами, ОСОБА_1 знала про наявність таких, приймала участь в судових засіданнях, тобто у неї була реальна можливість реалізувати спірне майно, якби вона мала вказане на меті або намір будь-яким способом перешкоджати або унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Вказане свідчить про відсутність у відповідачки наміру відчужувати спірне майно чи будь яким чином перешкоджати виконанню судових рішень. Крім того, у задоволенні таких заяв ОСОБА_3 відмовляли.
З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - адвокат Ульянов О.В. просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року та скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалою від 10 вересня 2020 року на нерухоме майно, а саме: садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0777 га, що  розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
19 квітня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Козачук О.С., відповідно до якої вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.
Позивач вказує, що оскаржувану ухвалу винесено після озвучення доводів обох сторін, які викладені в заяві про скасування заходів забезпечення позову та відзиві на таку заяву, в судовому засіданні представниками сторін було озвучено власні доводи. Стороною відповідача не було зазначено чому саме оскаржувана ухвала та накладені заходи забезпечення позову мають бути скасовані.
Вказує, що в заяві про скасування заходів забезпечення та апеляційній скарзі ОСОБА_1 обґрунтовує необхідність зняття арешту з майна неналежністю та безпідставністю їх накладення, однак на думку представника позивача, такі доводи фактично зводяться до незгоди з ухвалою про застосування заходів забезпечення позову. Відповідачка не скористалась правом на оскарження ухвали про накладення арешту на спірне майно, але не погоджується із нею та намагається скасувати шляхом подання заяви про скасування заходів забезпечення позову. В поданій заяві про скасування заходів забезпечення позову мали бути зазначені підстави, з яких необхідність в накладенні арешту минула та які свідчать про відсутність в подальшому необхідності в забезпеченні позову ОСОБА_3 , рішення по якому ще не прийнято та не набуло законної сили.
У відзиві адвокат Козачук О.С. просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року - без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Ульянова О.В. про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року, мотивував своє рішення тим, що доводи представника ОСОБА_1 - Ульянова О.В. про скасування заходів забезпечення позову фактично зводяться до незгоди з ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року. Суд першої інстанції вказав, що чинним ЦПК України передбачено, що якщо сторона не погоджується із судовим рішенням, вона має право оскаржити його в установленому законом порядку, для чого передбачена відповідна процедура апеляційного та касаційного оскарження. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року була оскаржена в апеляційному порядку. 
Також судом першої інстанції було зазначено, що у поданій заяві про скасування заходів забезпечення позову не було зазначено жодного належного доводу з приводу того, яким чином ситуація на час подання заяви змінилась в порівнянні з тією, яка існувала на час постановлення ухвали про вжиття заходів забезпечення позову і яким чином така зміна потребує припинення дії вжитих заходів забезпечення позову, оскільки як встановлено судом, між сторонами по справі на даний час існує спір щодо майна.  
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відповідає з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту до набрання законної сили рішенням суду на садовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0777 га, що  розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та на квартиру площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.2-5).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, зокрема накладено арешт на нерухоме майно: судовий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 3220882903:03:038:0058) площею 0,0777 га, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 та на квартиру, загальною площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.52-56).
В подальшому, представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат  Ульянов О.В. звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року.
Відповідно до положень частини 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до пункту 10 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий  характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це,  суд при задоволенні  позову  не  вправі скасовувати  вжиті  заходи  до виконання рішення або зміни способу його виконання,  за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову  з тих чи інших причин відпала або змінились обставини,  що зумовили його застосування.
Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Системний аналіз матеріалів цивільної справи дає підстави для висновку, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існує спір щодо наступного майна: садового будинку з господарчими, побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 153,5 кв.м. та земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 3220882903:03:038:0058) площею 0,0777 га, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 та квартири, загальною площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Розгляд даної цивільної справи триває й остаточного рішення по суті спору судом першої інстанції ще ухвалено не було. 
Враховуючи положення закону, при подачі заяви про скасування заходів забезпечення позову, особа має навести обґрунтування чому відпала потреба у вжитих заходах забезпечення позову або яким чином змінились обставини по справі, що вжиті заходи забезпечення позову мають бути скасовані й більше немає необхідності у їх дії.
Однак, подаючи заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих  ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року, представник ОСОБА_1 - Ульянов О.В. наводить доводи, які по факту зводяться до незгоди із самою ухвалою, якою було вжито вказаних заходів забезпечення позову. Представник Ульянов О.В. не наводив жодних доводів та аргументів, які б дали суду правові підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
Судом встановлено, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року набрала законної сили, а ОСОБА_1 не скористалась наданим їй правом на оскарження судового рішення у разі її не згоди з ним. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом не було взято до уваги той факт, що ухвалою Бориспільський міськрайонний суд Київської області від 04 грудня 2020 року було задоволено відвід судді, яка постановляла ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову від 10 вересня 2020 року, то апеляційний суд сприймає критично вказані доводи, оскільки оскаржувану ухвалу  Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року було постановлено в іншому складі суду.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції й по факту зводяться до незгоди із постановленою ухвалою, якою було вжито заходи забезпечення позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Ульяновим Олегом Віталійовичем , залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови викладено 24 червня 2021 року. 
 
Головуючий суддя :                                                          М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                Т.Ц.Кашперська                                                                                                           В.О.Фінагеєв