Справа № 428/9227/20 
Провадження № 22-ц/810/65/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року                                                      місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Стахової Н. В.,
суддів: Лозко Ю. П., Назарової М. В., 
за участю секретаря 
судового засідання: Залюшного О. Г.,
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І. в приміщенні того ж суду 
за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим чоловіком та перебування на його утриманні,

                                       в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року заявниця   ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні та проживання однією сім`єю, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, яку мотивувала тим, що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 проживали разом у шлюбі з 08.02.1980 до жовтня 2020 року, спільно проживали в АДРЕСА_1 , хоча були зареєстровані в різних квартирах цього будинку, чоловік- у квартирі АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер. За життя чоловіку заявниці була призначена пенсія в розмірі приблизно 8061 грн, яку він отримував в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. При зверненні до Пенсійного фонду для отримання довідки про розмір пенсії померлого чоловіка, заявниці листом від 26.10.2020 № 298-317/С-02/8-1216/20 було відмовлено. На момент смерті чоловіка заявниця отримувала пенсію в розмірі 2761,29 грн. Пенсія чоловіка значно перевищувала розмір пенсії заявниці, та остання фактично знаходилася на утриманні свого чоловіка. Метою її звернення до суду з вказаною заявою про встановлення факту є можливість отримання нею пенсії у зв`язку з втратою годувальника у відповідності до пенсійного законодавства. Просила суд встановити факт, що вона проживала разом із померлим чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перебувала на його утриманні на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2020 року заяву ОСОБА_3 задоволено.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала однією сім`єю разом із померлим чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перебувала на його утриманні на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вважає, що оскаржуване рішення неправомірне, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2020 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог відмовити за необґрунтованістю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що  пенсія з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім\ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 Закону № 1058-ІV, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцією та проти режиму ОСОБА_4 - незалежно від тривалості страхового стажу. Відповідно до приписів абз.2 ч.1 ст. 36 Закону № 1058-ІV батьки і чоловік (дружина) померлого, батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-ІV. Вперше пенсію ОСОБА_1 було призначено з вересня 2011 року за віком. Розмір її пенсії з 01.07.2020 – 2761,29 грн є таким, що відповідає вимогам, встановленим державою для непрацездатних осіб до прожиткового мінімуму, та дозволяє забезпечувати її особисті потреби. Після смерті чоловіка заявниця не втратила основне джерело для існування, оскільки з вересня 2011 року та по день надання цих письмових пояснень заявниця отримує пенсію в розмірі прожиткового мінімуму, установленого законом для осіб, які втратили працездатність. За таких обставин, заявниця не відноситься до кола осіб, які за законом мають право на отримання пенсії у звязку з втратою годувальника. Факт того, що заявниця отримує пенсію у розмірі меншому від розміру пенсії померлого чоловіка не може бути підставою для задоволення вимог, оскільки вказані обставини не дають підстав для того, щоб вважати її такою, що перебувала на утриманні померлого чоловіка. Також факт проживання за однією адресою з померлим не може свідчити про перебуванні на його утриманні. Жоден зі свідків не підтвердив, що пенсія ОСОБА_2 для ОСОБА_1 була основним та постійним джерелом засобів для існування. Крім того не підлягає встановленню факт сумісного проживання двох осіб як чоловіка та жінки, якщо вони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Заявниця та представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 263ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи,   ОСОБА_2 та ОСОБА_5 08.02.1980 уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 80, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6 , про що надано копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 08.02.1980 (а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10.10.2020 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), про що 10.10.2020 зроблено відповідний актовий запис № 1329 (а.с. 8).
Згідно наданих заявницею копії паспорту на її ім`я вона зареєстрована: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 отримував пенсію за віком, щомісячний розмір пенсії за період з жовтня по листопад 2019 становив 7587,41 грн, з грудня 2019 року по березень 2020 року - 7616,27 грн, за квітень 2020 року – 7321,83 грн, з травня по червень 2020 року – 8062,37 грн, з липня по вересень2020 року – 8089,01 грн, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області від 17.11.2020.
ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, щомісячний розмір пенсії за період з жовтня по листопад 2019 року становить 2491,33 грн, з грудня 2019 року по березень 2020 року – 2503,91 грн, за квітень 2020 року- 3503,91 грн, з квітня по червень 2020 року – 2748,71 грн., з липня по жовтень 2020 року – 2761,29 грн, що підтверджується копією довідки про доходи Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 22.10.2020 № 1081 1303 6907 1068, та довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 17.11.2020 № 61285.
Згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Сєвєродонецьку Луганської області від 21.10.2020 № 1216-02-8/7852, ОСОБА_1 було відмовлено у переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки у заявника на підставі наданих нею документів відсутнє право на одержання вказаної пенсії і не підтверджений факт спільного проживання з померлим чоловіком і факт перебування на його утриманні.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд виходив із доведеності протягом розгляду справи заявницею своїх вимог.
Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує висновки суду як такі, що ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина 3статті 294 ЦПК України).
Пунктом 2 частини 1, частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1.Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Статтею 5 Закону № 1058-IVвизначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.
У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону № 1058-IVпередбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV).
Аналіз норм статтей 4,5,10,26,36 Закону № 1058-IVдає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина) став непрацездатним, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
Отже заявниця ОСОБА_1 як така, що досягнула пенсійного віку відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV та отримала пенсію за віком, має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 . Крім того, оскільки подружжя було зареєстровано за різними адресами, для застосування вищезазначених норм закону доведенню підлягає і факт їх спільного проживання однією родиною.
Щодо встановлення останнього, то доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, оскільки такий факт підтверджено заявницею за допомогою показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які як сусіди родини ОСОБА_6 підтвердили, що заявниця мешкала разом із померлим чоловіком у квартирі АДРЕСА_3 , вели спільне господарство, заявниця доглядала чоловіка після інсульту, займалася його лікуванням.
Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку).
Отже Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.
Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , проживала з ним спільно, та пенсія її чоловіка була постійним та основним джерелом для її існування.
Не може бути взятий до уваги довід апеляційної скарги про відсутність факту утримання ОСОБА_1 , оскільки вона отримувала пенсію у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для осіб, які втратили працездатність, оскільки спеціальний встановлює право членів сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV). Вказаний спеціальний закон не пов`язує таке право особи із розміром отримуваної ними пенсії.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 та перебування її на утриманні чоловіка ОСОБА_2 ухвалене з дотриманням норм процесуального права та при правильному застосуванні норм матеріального права, а помилкові доводи скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції. 
Дата складення повного тексту постанови – 31 травня 2021 року.

Головуючий

Судді: