ф
УХВАЛА

14 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 520/8981/2020
адміністративне провадження № К/9901/10631/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги адвоката Острицького Андрія Олеговича - представника ОСОБА_1 
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року
у справі №520/8981/2020
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Харківській області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_2  індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року по справі №520/8981/2020 адміністративний позов задоволено. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задоволено частково, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року скасовано в частині позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області у ненарахуванні та невиплаті компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та зобов`язання нарахувати, виплатити ОСОБА_2 вказану компенсацію. В цій частині прийнято постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі №520/8981/2020 залишено без змін. 
26 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Острицького Андрія Олеговича - представника ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі №520/8981/2020.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас, пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Разом з цим, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього     Кодексу     справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення слідує, що ОСОБА_1 проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Харківській області на посаді помічника чергового сектору реагування патрульної поліції №4 Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка не відноситься до посад, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища та спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби, а отже в розумінні частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності.
Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, суд першої інстанції розглянув дану справу за правилами спрощеного провадження.
Предметом розгляду даної справи є стягнення грошового забезпечення та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення.
Враховуючи, що дана справа є малозначною та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги про наявність одного з випадків, визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України  та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.
У касаційній скарзі представник позивача зазначає, що дана справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовочої практики в правовідносинах щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення, оскільки до цього часу суди апеляційної інстанції не визначились з єдиною правовою позицією в подібних правовідносинах, про що свідчать протилежні судові рішення, справа становить значний суспільний інтерес оскільки предмет спору стосується широкого кола осіб - військовослужбовців ЗСУ та поліцейських, яким не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, а також ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу оскільки в наслідок позитивного вирішення справи, позивач отримує значне фінансове підвищення свого рівня життя.
Доводи скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з огляду на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції правовим позиціям, висловленим Верховним Судом у типових правовідносинах, що зумовлює об`єктивну необхідність формування єдиного підходу до застосування норм права у зазначеній категорії справ, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки в обґрунтування вказаного твердження скаржник не навів та не обґрунтував, застосування яких саме норм права викликають необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики.
Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що сама по собі наявність судових рішень касаційної інстанції не свідчить про те, що судові рішення у цій справі не відповідають висновкам Верховного Суду, в тому числі і у тих постановах Верховного Суду, які наведені скаржником.
Водночас, колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання, однак належного обґрунтування у чому саме полягає фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики скаржником у поданій касаційній скарзі не наведено, і не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин.
Доводи заявника про те, що ця справа має виняткове значення для позивача не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані мотивами, які б виділяли позицію позивача у цій справі в якусь особливу категорію спорів або свідчили про те, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведені скаржником в касаційній скарзі обставини є загальними і в контексті обставин справи зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції.
Отже, оскільки ця справа є справою незначної складності в силу приписів пункту 3 частини шостої статті  12 КАС України, розглянута судами в порядку спрощеного позовного провадження, скаржником наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої   статті 328 КАС України  не доведена, тому обгрунтуванням підстав оскарження судового рішення відповідно до частини 4 статті 328 КАС України колегія суддів оцінки не надає.    
Лише загальні посилання скаржника на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
За таких обставин, Верховний Суд зазначає, що оскільки пункт 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України  передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї правової норми, проте позивачем таких винятків не зазначено, а аргументи касаційної скарги зводяться до тлумачення матеріальних і процесуальних норм, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої    статті 333 КАС України    суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
У касаційній скарзі скаржником порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.
В обґрунтування такого клопотання зазначено, що скаржник отримав копію оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції 12 березня 2021 року, а касаційну скаргу було направлено до Верховного Суду 24 березня 2021 року.
Вказані обставини підтверджуються доданими до касаційної скарги документами.
Відповідно до вимог частини другої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення
За наведених обставин суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
На підставі викладеного, керуючись статтями  12,  328,  333 КАС України, Суд -
УХВАЛИВ:
1.    Клопотання адвоката Острицького Андрія Олеговича - представника ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2.    Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Острицького Андрія Олеговича - представника ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі №520/8981/2020.
4. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

..................................
..................................
..................................

А.В. Жук
А.Г. Загороднюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду