ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 р.	Справа № 480/2969/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 (головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, повний текст складено 23.12.19 року) по справі № 480/2969/19
за позовом                  ОСОБА_1  
до                 Головного управління Державної податкової служби у Сумській області                         
про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, платник єдиного внеску, ) звернулась до суду з позовом, в якому просила:
-  визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.01.2019 №Ф-105-23-У.
В обґрунтування позову зазначила, що не має сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування, оскільки з 2014 припинила підприємницьку діяльність, а отже вимога про сплату боргу є незаконною.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 відмовлено в задоволенні позову.
Позивач, не погодившись із рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування вимог зазначила про не врахування судом першої інстанції, що рішення податкового органу, на підставі яких прийнята спірна вимога є не правомірними, оскільки акт перевірки від 17.03.2014, на підставі якого приймалося рішення від 25.03.2014, не підписаний всіма особами, які здійснювали перевірку, не погоджений начальником та не зареєстрований. Крім того, позивач припинила підприємницьку діяльність, на час прийняття рішень не була платником єдиного внеску. 
Також зазначає, що спірна вимога направлена на не вірну адресу, отже не була вручена позивачу, а тому грошове зобов`язання не набуло статусу узгодженого, що свідчить про відсутність підстав для стягнення податкового боргу.
Крім того зазначила про не врахування судом, що матеріали справи містять дві вимоги відповідача від 11.01.2019 на однакову суму боргу, проте станом на різні дати.
Головне управління ДПС у Сумській області (далі-відповідач)  надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З підстав оскарження позивачем в судовому порядку рішень податкового органу, на підставі яких сформовано податкову вимогу, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/3091/20.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2021 р. поновлено провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції,  доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 27.07.2010 до 06.08.2014 була зареєстрована як фізична особа підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 17 - 18 т.1).
Контролюючим органом прийнято відносно ОСОБА_1 рішення:
- №0003161703 від 25.03.2014  про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у сумі 229 грн. 28 коп. та пені - 225 грн. 98 коп.  (а.с.94).
- №00068/5113  від 31.10.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 2 440,48 грн. та пені - 41 265,50 грн (а.с. 45).
Згідно даних інформаційних систем податкового органу заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 станом на 31.12.2018 становила 44 161,24 грн. 
11.01.2019 Головним управлінням ДПС у Сумській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105-23, згідно якої загальна сума боргу ОСОБА_1 станом на 31.12.2018 становить 44 161,24 грн,( штраф - 2 669,76 грн, пеня - 41 491,48 грн).
Зазначена вимога направлена ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та повернута з відміткою "інші причини" (а.с. 56, 58).
За наслідками оскарження податкової вимоги у адміністративному порядку, рішенням Головного управління ДПС у Сумській області від 29.05.2019 №24722/6/99-99-11-05-02-25,  скаргу позивача залишено без  задоволення (а.с.19-22 т. 1).
Позивач, вважаючи вимогу протиправною, звернулася до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є узгодженою, борг зі сплати єдиного внеску не сплачено,  рішення податкового органу, на підставі яких складено вимогу, в судовому порядку не оскаржувались, у зв`язку з чим вимога є правомірною.
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вирішуючи спір та  надаючи оцінку правомірності вимоги,  суд першої інстанції виходив з того,  що вимога про сплату боргу є узгодженою та врученою належним чином.
Проте, як вбачається з позовної заяви та поясненнях до неї, а також в апеляційній скарзі позивач зазначала, що вимога нею не отримана, оскільки направлена податковим органом за  невірною адресою. 
Зазначені доводи позивача не були перевірені судом, оцінка в судовому рішенні їм не надана, як і  не з`ясовано обставини обізнаності позивача із вимогою та рішеннями, на підставі яких прийнята оскаржувана вимога. 
Колегією суддів встановлено, що податкова вимога про сплату боргу надсилалась податковим органом ОСОБА_1 на невірну адресу, а саме: АДРЕСА_1 , яка не відповідає  місцю  реєстрації її проживання , зазначеному в паспорті   АДРЕСА_2 .
Разом з тим, зазначеним обставинам судом першої інстанції не надано правової оцінки, що призвело до невірного вирішення справи.
Отже твердження суду першої інстанції щодо наявності належних доказів отримання позивачем спірної вимоги матеріали справи не містять, а відповідачем не надано пояснень надіслання вимоги за іншою адресою.
Так, судом встановлено, що спірна вимога сформована на підставі даних облікової картки та включила в себе загальну суму боргу, який виник внаслідок  несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску узгоджених грошових зобов`язань по єдиному  соціальному внеску у встановлений термін, а саме суми штрафних санкцій та пені нарахованих рішеннями  №0003161703 від 25.03.2014 та  №00068/5113  від 31.10.2018.
Під час апеляційного розгляду справи, позивач оскаржила  зазначені рішення в судовому порядку, за  наслідками розгляду якого  рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 р. по справі № 480/3091/20 в задоволені позову про скасування рішення №0003161703 від 25.03.2014 відмовлено .
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2021 р. по справі № 480/3091/20 скасовано рішення Охтирського управління ГУДФС у Сумській області № 0006815113 від 31.10.2018 р. 
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За змістом вказаної норми процесуального права учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної справи.
Отже, постановою апеляційного суду в справі № 480/3091/20, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність рішення №00068/5113  від 31.10.2018 про застосування штрафних санкцій у розмірі 2 440,48 грн. та нарахування пені 41 265,50 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Отже, вимога про сплату боргу в частині суми боргу 43 705,98 грн.  є неправомірна та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності рішень податкового органу від 25.03.2014 та від 31.10.2018  колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені рішення не є предметом цього спору,  оцінку їх правомірності  надано судом, під час оскарження їх в межах іншої справи, а саме № 480/3091/20.
Відповідно до п.14 ст.25 Закону України " Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.
Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.
Відповідно до п.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Враховуючи, що рішення, яке слугувало підставою для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №00068/5113  від 31.10.2018, скасовано, сума боргу, визначена  в вимозі  зменшилася,  відповідачем не надано доказів відкликання вимоги або складання нової вимоги, із зазначенням зменшеної суми грошового зобов`язання,  а тому вимога підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із вимогами ч. 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем, для спростування преюдиційних обставин, передбачених процесуальним законодавством, не надано належних та допустимих доказів.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню,  вимога про сплату боргу від 11.01.2019 №Ф-105-23-У - скасуванню.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року по справі № 480/2969/19 прийняте при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим  підлягає скасуванню.
Відповідно до  ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд  ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 понесені  судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 768,40 грн. та за подання апеляційної скарги - 1 152,6 грн. що підтверджується квитанціями від 30.07.2019 від 21.01.2020.
Враховуючи, що за результатом апеляційного розгляду справи, позовні вимоги задоволено, стягненню на користь позивача підлягає судовий збір у загальному розмірі 1  921,00 грн. (768,40+1  152,6).
Керуючись ст. ст. 241, 243, 250, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 480/2969/19  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити. 
          Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Сумській області від 11.01.2019 року № Ф-105-23-У.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ 43144399) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  26.04.2021 року