Постанова
Іменем України
 
07 червня 2021 року                                 
                                                
м. Київ 
 
провадження №33/824/2201/2021
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ        Мазурик О.Ф.,            
 
за участю захисника ОСОБА_2 - Санжаровської Т.В. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 
 
на постанову Голосіївського районного суду м. Києва
 
в складі судді Машкевич К.В. 
 
від 18 березня 2021 року
 
у справі №752/1388/21 Голосіївського районного суду м. Києва
 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП 
 
громадянки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
 
                                            В С Т А Н О В И В:
 
05 грудня 2020 року старшим інспектором СЮП Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві капітаном поліції Андрієм Хромовим складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №352956 про те, що громадянка ОСОБА_1 , 05.12.2020, близько 15 год. 00 хв., по АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство відносно свекрухи ОСОБА_2 , фізичного та психологічного характеру, а саме штовхнула та образила ненормативною лексикою, тобто вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
 
В протоколі зазначено потерпілу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також що у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, речі не вилучалися. В протоколі також зафіксовано, що ОСОБА_1 не згодна з протоколом, а пояснення написані на окремому аркуші. До протоколу додано клопотання, рапорт, пояснення, копії документів.
 
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
 
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права.
                                  
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції не звернув уваги на висновок лікаря-невролога від 06.12.2020, в якому зазначено діагноз                 ОСОБА_2 : «ЗЧМТ, струс головного мозку (05.12.2020), забій м`яких тканин голови, гіпертонічна криза, ситуаційний невроз».
 
Також вказувала, що підтвердженням факту нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 є витяг з ЄРДР про відкриття кримінального провадження №1202110501000176 від 04.02.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України.
 
Крім того, зазначила, що судом проігноровано висновок медичного дослідження, наданого судово-медичним експертом ОСОБА_3 , який міститься в матеріалах справи.
 
Додала, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.02.2021 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності               ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, що є доказом відсутності насилля щодо ОСОБА_1   з боку ОСОБА_2 .
 
За вказаних обставин просила скасувати постанову Голосіївського районного суду          м. Києва від 18.03.2021 та ухвалити нову постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1. ст. 173-2 КУпАП.
 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_2 - Санжаровська Т.В. надала пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити з підстав наведених в ній. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 надала пояснення та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити постанову суду без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника ОСОБА_2 - Санжаровської Т.В., яка підтримала подану апеляційну скаргу за викладених у ній обставин, та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності                    ОСОБА_1 , вивчивши та перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Пунктом 17 ст. 1 Закону визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
З метою перевірки доводів апеляційної справи щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин  події, що відбувалася  05.12.2020, близько 15 год. 00 хв., по  АДРЕСА_2 , судом апеляційної інстанції досліджено відеозаписи, що міститься в матеріалах справи. 
 
З вказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 05.12.2020, прибула до будинку, що знаходиться за адресою:   АДРЕСА_2 , з метою відвідування малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за рішенням суду. Через певний час ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 що час відвідин закінчився та щоб ОСОБА_1 залишила приміщення будівлі, на що остання повідомила, що рішенням суду не встановлено обмеження часу проведення з сином, та відмовилась покинути приміщення. Після цього, ОСОБА_2 вивела ОСОБА_1 з будинку та з подвір`я, викликала поліцію. З відеозапису також вбачається, що на момент приїзду поліцейських ОСОБА_1 знаходилася за межами будинку та подвір`я по  АДРЕСА_2 .
 
Таким чином, відеозапис не містить відомостей, що з моменту прибуття ОСОБА_1 05.12.2020 до будинку по  АДРЕСА_2 та до приїзду поліцейських, що склали протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчиняла фізичне та психологічне насильство відносно ОСОБА_2 . 
 
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано надані ОСОБА_2 медичні документи, оскільки, як вбачається з мотивувальної частини постанови, суд надав правову оцінку таким доказам. А незгода скаржника з наданою судом оцінкою таким доказам не свідчить про неврахування їх судом під час розгляду справи.
 
Так, в матеріалах справи наявний висновок лікаря-невролога від 06.12.2020, в якому зазначений діагноз ОСОБА_2 , та судом першої інстанції не прийнято до уваги такий доказ, оскільки з даного висновку не можливо встановити за яких обставин та подій настав вказаний в довідці діагноз. Тобто, судом надано оцінку такому доказу та не прийнято його за відсутності в ньому відомостей про причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та встановленим діагнозом ОСОБА_2 . 
 
За тих же обставин, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги і висновок експертного дослідження від 07.12.2020, наданого лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_5 . Більше того, в даному висновку зазначено, що відсутність медичної документації, в тому числі результатів додаткових досліджень не дозволяє судити про характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень.
 
Суд апеляційної інстанції також не приймає доводи апеляційної скарги щодо підтвердження факту домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 кримінальним провадженням, адже внесення відомостей до ЄРДР не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення. Доказом можуть бути лише обставини встановлені судовим рішенням.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції не може дослідити новий доказ, а саме копію висновку експерта №042-300-2021 від 27.04.2021, наданий ОСОБА_2 ,  з підстав передбачених ст. 294 КУпАП, оскільки  такий доказ отриманий після постанови суду першої інстанції, та в суді першої інстанції ОСОБА_2 не заявляла клопотання про дослідження такого доказу судом першої інстанції, а як вбачається з копії висновку, дослідження розпочато 13.03.2021, а постанова суду ухвалена 18.03.2021.
З цих же підстав апеляційний суд не досліджує нові докази, а саме копії довідок та відеофайл, надані ОСОБА_1 на підтвердження протиправної поведінки                       ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 . Більше того, враховуючи, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться у межах складеного протоколу відносно ОСОБА_1 , такі докази, не стосуються обставин, зазначених у протоколі.
Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог статей 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях                 ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про визнання ОСОБА_1 винною в адміністративному правопорушенні за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. немає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294  КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року стосовно  ОСОБА_1  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                 О.Ф. Мазурик