Ухвала 
 
19 квітня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 462/3668/15-ц 
провадження № 61-18448ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року та постанову Львовського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним розпорядження та визнання права спільного користування приміщенням коридору та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року та постанову Львовського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року залишено без руху, зокрема, вказано на необхідність зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження, які визначено частиною другою статті 389 ЦПК України, зазначення у касаційній скарзі всіх осіб, які беруть участь у справі, уточнення прохальної частини касаційної скарги відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України та надання її у новій редакції та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року та постанову Львовського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року повернуто заявнику.
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із заявою про повернення судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на пункт 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.
 
Разом з тим, у матеріалах касаційного провадження відсутній оригінал квитанції про сплату судового збору. Даний документ не було подано і при зверненні ОСОБА_1 до суду із заявою про повернення судового збору.
 
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 42 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати» від 17 жовтня 2014 року, при поверненні суми судового збору поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи.
 
Ураховуючи викладене, судовий збір не може бути повернутий особі, яка його сплатила, оскільки заявником не надано оригіналу меморіального ордеру про сплату судового збору, який був надісланий  ОСОБА_1 разом з касаційною скаргою та додатками до неї.
 
Керуючись пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір»,
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору відмовити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                                            Ю. В. Черняк