ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       13 травня 2021 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 725/1637/21
       Провадження №22-ц/822/514/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Литвинюк І.М.
суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.         
секретар – Тодоряк Г.Д.
учасники справи:
       заявник – ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи – Чернівецький міський центр зайнятості, ОСОБА_2 , 
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 березня 2021 року, головуючий у І-й інстанції – Скуляк І.А.,

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 у березні 2021 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин. 
Заява обґрунтована тим, що 23 квітня 2013 року між ним та  ОСОБА_2 укладено трудовий договір, який зареєстрований Комсомольським міським центром зайнятості. Фактично за взаємною згодою сторін трудові відносини між ними припинилися в квітні 2014 року. Проте роботодавець відмовився належним чином оформити розірвання трудового договору та не повернув йому трудову книжку. 
Зазначав, що 04 листопада 2015 року його було призвано на строку військову службу. 29 листопада 2016 року зараховано на військову службу за контрактом та звільнено 08 грудня 2020 року на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №249. 
Після звільнення з військової служби ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького міського центру зайнятості із заявою про отримання статусу безробітного, однак йому було відмовлено, оскільки до цього часу трудовий договір не розірвано.
Просив встановити факт припинення трудових відносин між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 з 01 квітня 2014 року. 
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі про встановлення факту припинення трудових відносин. Роз`яснено його право на звернення до суду із заявою в порядку позовного провадження. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції. 
Посилається на те, що ухвала суду є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Зазначає, що в даному випадку відсутній спір про право, а дана справа має бути розглянута в порядку окремого провадження. 
На апеляційну скаргу відзив не надходив. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника  заявника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту припинення трудових відносин заявнику потрібно для реалізації його соціальних прав та гарантій, пов`язаних з отриманням статусу безробітного. Отже, у даному випадку наявний спір про право. 
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
За загальним правилом, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.
Статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого прядку їх встановлення. Юридичні факти можуть бути встановлені виключно з метою підтвердження виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто, відповідно до закону викликати певні юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організації. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб та для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - не мати такого значення.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Згідно з частиною 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
Підставами припинення трудового договору є такі обставини, які визначаються законом як юридичні факти для припинення трудового договору.
Трудове законодавство України передбачає єдині загальні підстави припинення трудового договору (ст. 36 КЗпП), розірвання трудового договору за ініціативою працівника (ст.ст. 38, 39 КЗпП), розірвання трудового договору з ініціативи власника (ст.ст. 40, 41 КЗпП).
З огляду на викладене, факт припинення трудових відносин підлягає встановленню в іншому порядку.
При звільненні працівника в трудову книжку повинні вноситися записи про причини (підстави) звільнення відповідно до формулювання їх у законодавстві і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Всі підстави припинення трудового договору можна класифікувати в залежності від двох критеріїв: 1) виду юридичного факту, який є причиною припинення; 2) волевиявлення яких саме суб`єктів спричинило припинення трудового договору.
За першим критерієм розрізняється припинення трудового договору у зв`язку із певними подіями (закінчення строку договору, смерть працівника), а за другим - у зв`язку з певними юридичними діями: взаємне волевиявлення сторін; ініціатива працівника; ініціатива власника або уповноваженого ним органу; ініціатива третіх осіб, які не є стороною трудового договору; порушення правил прийому на роботу.
Отже припинення трудових відносин має виражатись у певній юридичній формі.
При цьому, факт існування між заявником та роботодавцем трудових правовідносин обумовлює існування спору про право продовження трудового договору чи його розірвання.
Тобто, припинення трудового договору має певні правові наслідки як для заявника, так і для роботодавця, зокрема, в частині проведення з працівником усіх необхідних розрахунків.
Апелянт стверджує, що припинення трудових відносин з ФОП ОСОБА_2 у нього відбулося у квітні 2014 року, але роботодавець відмовився належним чином оформити розірвання трудового договору та не повернув трудову книжку. Однак доказів такої відмови матеріали справи не містять.
Матеріали справи не містять доказів, що між заявником та ФОП ОСОБА_2 виник спір щодо припинення трудових відносин (підстав припинення трудових відносин, часу, з якого вони припинились). Однак суд не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення питання, не зазначив жодних мотивів та не встановив чи впливатиме рішення суду на права і обов`язки роботодавця, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність спору про право.
Виходячи з цих обставин, суд першої інстанції, зазначаючи про те, що встановлення факту припинення трудових відносин заявнику потрібно для реалізації його соціальних прав та гарантій, пов`язаних з отриманням статусу безробітного, дійшов передчасного висновку про існування спору про право, у зв`язку з чим відмовив у відкритті провадження у справі. 
Відповідно до положень пункту 4 статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права.
Отже, ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження у даній справі слід скасувати у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права (ст. ст. 186, 187 ЦПК України), а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити.
Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 березня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена 14 травня 2021 року.

Головуючий                                                І.М. Литвинюк
Судді:                                                                А.І. Владичан
                                                                       І.Н. Лисак