Постанова                                                   
Іменем України
27 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 273/1564/16-к 
провадження № 51-6793км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                ОСОБА_5 , 
засудженого                                           ОСОБА_6 (у режимі
                                                                  відеоконференції), 
захисника                                                ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  
захисника ОСОБА_8 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від  08 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12016060000000130, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, 
п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 
08 листопада 2017 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 121 КК – на строк 6 років; п. 6 ч. 2 ст. 115 КК –   на строк 13 років із конфіскацією всього належного майна; ч. 3 ст. 187 КК – 
на строк 8 років із конфіскацією всього належного майна; ч. 4 
ст. 187 КК – на строк 9 років із конфіскацією всього належного майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 
із конфіскацією всього належного майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК частково приєднано невідбуте покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь Баранівської комунальної  центральної районної лікарні витрати на стаціонарне лікування  потерпілої ОСОБА_9 у сумі 967,85 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08 вересня 2016 року до 20 червня 
2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 07 вересня 2016 року близько 16:00 за продуктовим магазином, що на АДРЕСА_1 , під час спільного розпиття спиртних напоїв на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли, заподіяв ОСОБА_10 умисні тяжкі тілесні ушкодження.
07 вересня 2016 року близько 23:30 у ОСОБА_6 , який перебував 
у стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном, яке належить 
ОСОБА_10 , поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та умисного вбивства ОСОБА_10 з корисливих мотивів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня у вказаний час ОСОБА_6 під надуманим приводом вирішення майнового конфлікту прийшов до домоволодіння ОСОБА_10 , який проживав разом з матір`ю ОСОБА_9 у АДРЕСА_1 , де з метою незаконного проникнення до житла, а саме до будинку та літньої кухні, шляхом обману, під надуманим приводом, постукавши у вхідні двері житлового будинку та представившись чужим ім`ям, змусив ОСОБА_9 відчинити двері будинку.
Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу, всупереч волі силоміць потягнув ОСОБА_9 в приміщення літньої кухні даного домоволодіння, в якому проживав і на той час знаходився ОСОБА_10 .
ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні, почав вимагати в ОСОБА_10 повернути борг в сумі 40 грн. Почувши від останнього про відсутність грошових коштів та неможливість їх повернути, взяв зі столу кухонний ніж та в присутності ОСОБА_9 умисно завдав один удар ножем ОСОБА_10 в ділянку розташування життєво важливого органу шиї зліва, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, і таким чином вбив останнього.
Крім того, після вчинення вищевказаних злочинних дій у 
ОСОБА_6 , який не отримав від потерпілого ОСОБА_10 очікувані грошові кошти та продовжував утримувати ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення стосовно останньої нападу 
з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбійний напад, у цей же час перебуваючи в тому 
ж приміщенні літньої кухні, умисно завдав вищевказаним ножем один удар у ділянку шиї ОСОБА_9 , після чого всупереч її волі потягнув до приміщення житлового будинку.
У приміщенні житлового будинку вказаного домоволодіння, 
ОСОБА_6 продовжив застосовувати щодо ОСОБА_9 фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, завдав вищевказаним ножем два удари в ділянку шиї, один удар в обличчя, три удари в поперекову ділянку та три удари в ліву кисть, заподіявши останній легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткотривалий розлад здоров`я.
Після цього ОСОБА_6 незаконно заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_9 , а саме мобільним телефоном марки «Sony Ericsson» моделі J230 із зарядним пристроєм вартістю 180 грн., із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_9 не має, та грошовими коштами в сумі 
1200 грн, заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 1380 грн.
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 18 травня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що зібраними у кримінальному провадженні доказами не доведено винуватості ОСОБА_6 . Вказує на те, що 
ОСОБА_6 захищався від протиправних дій ОСОБА_10 . Зазначає, що в мотивувальній частині вироку суд послався як на докази на відомості, що містяться в документах, які не є матеріалами кримінального провадження, оскільки на порушення вимог статей 317, 358, 23 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) не були долучені до обвинувального акта та безпосередньо не досліджувалися судом. Стверджує, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог ч. 3 ст. 404 КПК безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження висновку судово-медичної експертизи трупа від 08 листопада 2016 року та протоколів проведення слідчого експерименту за участю 
ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 . Зазначає, що суди неправильно зарахували ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 .
Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_8 .
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.

Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, ґрунтуються на детально наведених у вироку доказах, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Зокрема, винуватість ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами:
показаннями  ОСОБА_6 , який не заперечував, що  7 вересня 
2016 року близько 23:30 він перебував у помешканні ОСОБА_12 та під час сварки з ОСОБА_10 , обороняючись від його протиправних дій, завдав йому ножем удару в область шиї;
показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що 7 вересня 2016 року близько 24:00 до її будинку прийшов незнайомий чоловік, яким виявився ОСОБА_6 . Він наказав викликати сина – 
ОСОБА_10 , який перебував у літній кухні. Коли ОСОБА_10 відкрив двері, вона побачила, що він був дуже побитий. У цей час засуджений взяв з хлібниці ножа та завдав ним удару в ділянку шиї потерпілого, від якого той впав. А потім різнув ножем по її шиї та потягнув її до будинку, де приставив ніж до горла та вимагав гроші. Завдавав їй ножем удари по тілу, куди саме не пам`ятає. Вона показала, де лежать її гроші – пенсія в розмірі 1200 грн, яку він забрав та пішов; 
показаннями потерпілої ОСОБА_13 , яка суду показала, що 08 вересня 
2016 року близько 15:30 у помешканні своєї матері вона виявила безлад та мертвого брата. Зі слів матері їй відомо, що невідомий чоловік у її присутності убив брата – ОСОБА_10 . Потім знущався над нею, погрожував виколоти очі консервною відкривачкою. Мати показала, де лежать гроші. Після цього грабіжник забрав гроші та телефон і втік;
показаннями свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що 07 вересня 
2016 року близько 19:00 ОСОБА_10 йому повідомив, що його побив ОСОБА_6 . Щока в потерпілого була синя, а ніс перебитий. Цього ж дня близько 22:00 він знову бачив ОСОБА_10 вдома в останнього, який нічого розповідати не хотів;
показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що 07 вересня 
2016 року під час розпиття спиртних напоїв поблизу продуктового магазину 
з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 між останніми виник словесний конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_6 завдав три удари кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_10 , від яких останній впав на землю.
Ці показання є послідовними й підтверджуються матеріалами кримінального провадження, що були досліджені судом першої інстанції. Зокрема, даними протоколів огляду місця події від 08 вересня 2016 року з фототаблицями до нього; протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 09 вересня 2016 року; протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 21 вересня 2016 року та додатками до нього; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_9 ; висновком судово-медичної експертизи трупа від 08 листопада 2016 року № 91; висновком додаткової судово-медичної експертизи від 23 листопада 
2016 року № 656; висновком судово-медичної експертизи від 10 жовтня 
2016 року № 3320 щодо ОСОБА_9 ; висновком додаткової судово-медичної експертизи від 14 листопада 2016 року № 3624; іншими доказами.
Дії ОСОБА_6 за ч. 1ст. 121, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 
ст. 187 КК кваліфіковано правильно, з чим погоджується і колегія суддів.
Твердження захисника про те, що вбивство ОСОБА_10 .
ОСОБА_6 вчинив, перебуваючи в стані необхідної оборони, перевірялися судами попередніх інстанцій та правильно визнані безпідставними.
Обґрунтовуючи висновок про відсутність у діях  ОСОБА_6  стану необхідної оборони, місцевий суд, зокрема, послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка була безпосереднім свідком злочину і пояснила, що коли її син – ОСОБА_10 відчинив двері літньої кухні, 
ОСОБА_6 взяв із хлібниці ножа та завдав ним удару в ділянку шиї потерпілого, від якого той впав. Крім того, суд надав правильну оцінку діям засудженого після вчиненого, який замість виклику швидкої допомоги для ОСОБА_10 став знищувати сліди злочину, що також спростовує його доводи про заподіяння ним смерті ОСОБА_10 у результаті необхідної оборони.
Слід зазначити, що стороною захисту не було надано будь-яких доказів на підтвердження доводу  про застосування потерпілим ОСОБА_10 сокири для нападу на ОСОБА_6 .    
Доводи захисника про непричетність ОСОБА_6 до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що під час словесного конфлікту ОСОБА_6 завдав три удари кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_10 ; даними, які містяться у протоколі слідчого експерименту за його участю від 26 грудня 2016 року; показаннями свідка ОСОБА_14 , із яких убачається, що ОСОБА_10 повідомив про побиття його ОСОБА_6 , а також він бачив тілесні ушкодження на обличчі 
в потерпілого;  даними висновку судово-медичної експертизи трупа від 
08 листопада 2016 року № 91 про наявність у ОСОБА_10 закритої черепно-мозкової травми, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень при житті, утворилася близько 3-6 годин до моменту смерті потерпілого, причинного зв`язку з настанням смерті не має (т. 2, а.с. 120–124).  
Суд дав належну оцінку цим доказам, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК.
Доводи касаційної скарги захисника про те, що суд послався як на докази на відомості, що містяться у документах, які безпосередньо не досліджувалися судом, є неспроможними та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Як убачається із звукозапису та журналу судового засідання від 21 квітня 2017 року, суд першої інстанції безпосередньо дослідив усі докази, надані стороною обвинувачення, та ухвалив долучити їх до матеріалів кримінального провадження.
Також не є слушними доводи захисника про те, що суд апеляційної інстанції 
на порушення вимог ч. 3 ст. 404 КПК безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження висновку судово-медичної експертизи трупа від 08 листопада 2016 року та протоколів проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 .
Із звукозапису судового засідання апеляційного суду від 02 квітня 2018 року колегія суддів убачає, що суд відмовив у задоволенні заявлених клопотань про повторне дослідження цих доказів, оскільки докази безпосередньо досліджувалися в суді першої інстанції, а підстав, передбачених ч. 3 
ст. 404 КПК, захисник не зазначив (т. 3, а.с. 164–167).
Оскільки під час судового розгляду засуджений ОСОБА_6 пояснив, що питання щодо зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання вже вирішено в порядку виконання вироку, що відповідає вимогам
ст. 539 КПК, касаційна скарга в цій частині також не підлягає задоволенню. 
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд відповідно до вимог ст. 419 КПК ретельно перевірив доводи, наведені в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_8 та прокурора, дав на них мотивовані відповіді. Зазначив, на яких підставах їхні апеляційні скарги залишив без задоволення, а вирок місцевого суду – без змін.  
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК, для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог захисника ОСОБА_8 немає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Баранівського районного суду Житомирської області від  08 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 травня 2018 року щодо ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.     
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                              ОСОБА_3