КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
13 квітня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
                                                                                                         Справа № 761/31701/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/5051/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:    судді-доповідача:                Соколової В.В.
                         суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.            
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Волошина В.О. 25 листопада 2020 року у місті Києві, повний текст рішення складений 04 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,
                                                      
В С Т А Н О В И В
 
В серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на спільного сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 квітня 2017 року по 06 серпня 2018 року в сумі 170018,0 грн та покласти на відповідача судові витрати.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року у справі № 761/29113/14, яке набрало законної сили, визначено місце проживання спільної дитини сторін разом з позивачем.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у справі №761/21377/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину за період з 01 квітня 2014 року по 1 квітня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти до повноліття дитини та додаткові витрати на дитину за період з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2017 року .
За погодженням сторін їх спільний син поглиблено вивчає іноземні мови (англійську та німецьку) та займається спортом, а саме плаванням. Після розірвання шлюбу, син сторін відвідує курси іноземних мов: «British Council» (Британська рада) та « Goethe Institut », а також відвідує спортивні заняття з плавання в фітнес клубі «СпортЛайф», займаючись з тренером за індивідуальною програмою. Крім того, під час шкільних канікул, спільний син сторін відвідував неодноразово дитячі табори, в яких також додатково вивчав іноземні мови. Витрати на вказані послуги здійснюється позивачем, натомість відповідач ухиляється від участі у додаткових витратах на дитину.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 27904, 23 грн за період часу з 01 квітня 2017 року по 06 серпня 2018 року та  судовий збір у розмірі 704, 80 грн.  В решті позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що до додаткових витрат на спільну дитину сторін слід віднести відвідування дитиною сторін курсів іноземних мов: курси «British Council» (Британська рада) - для поглибленого вивчення англійської мови, вартість яких за зазначений в позовній заяві період складає 31020,0 грн та курси по вивченню німецької мови в «Goethe Institut» відповідно вартість яких склала 18109,46 грн. Також для підтримки фізичного розвитку дитини, до додаткових витрат на дитину сторін слід віднести відвідування фітнес клубу « СпортЛайф », вартість абонементу якого складає 6679,0 грн.  Решта витрат позивача, в розумінні вимог чинного законодавства, та правових позицій Верховної Суду не є додатковими витратами на дитину, при цьому судом враховано, що відпочинок спільної дитини сторін в дитячих таборах не було узгоджено з відповідачем.
Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати у розмірі 27904,23 грн, що становить 50% понесених позивачем витрат в період часу з 01 квітня 2017 року по 06 серпня 2018 року.
 
Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, ним подана апеляційна скарга, оскільки вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального і матеріального права та не встановив всіх обставин справи. Вказує на те, що відвідування літніх таборів пов`язано з необхідністю як отримання знань іноземної мови, так і оздоровлення дитини. Посилання суду на відсутність узгодження питань перебування дитини у літніх таборах з відповідачем є безпідставним, так як відповідач категорично відмовляється спілкуватись з ним навіть в інтересах дитини. А постанова Верховного Суду не має преюдиційного значення для розгляду даної справи, тому її застосування судом вважає безпідставним.  
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Петрощук А.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , заперечує щодо доводів викладених в апеляційній скарзі, вказує на їх необґрунтованість та безпідставність, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріалами справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995 року, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2014 року з урахуванням змін внесених рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року (справа №761/19942/14-ц) /т.1 а.с.9,11-15/.
В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 /т.1 а.с.10/.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року у справі №761/29113/14, яке набрало законної сили після перегляду судом касаційної інстанції, визначено місце проживання спільної дитини сторін разом з позивачем /т.1 а.с.16-35,169-134/.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року у справі №761/5908/17 був наданий позивачу дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини ОСОБА_3 до Латвії та Канади у визначені судом періоди у  2017 році з можливістю оформлення документів без згоди матері /т.1 а.с.37-43/.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року у справі № 761/47565/17 був наданий позивачу дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини ОСОБА_3 у визначені судом періоди до Канади з можливістю оформлення документів без згоди матері /т.1 а.с.200-205/.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у цивільній справі №761/21377/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину за період з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти до повноліття дитини та додаткові витрати на дитину за період з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2017 року /т.1 а.с.46-52/. Відповідачем здійснюється виконання даного рішення, що підтверджується, зокрема, платіжними дорученнями /т.2 а.с.42-47/.
Позивач вказує, що у період часу з 01 квітня 2017 року по 06 серпня 2018 року ним були понесені додаткові витрати на сина в розмірі 226690,22 грн, а саме на:
§ курси з англійської мови у «British Counsil» в розмірі 31020,0 грн /т.1 а.с.56-57,86-93,215 т.2 а.с.109-116/;
§ курси з німецької мови у «Goethe Institut» в розмірі 16560,0 грн, за курси з німецької мови та за книжки та зошити 1549,46 грн /т.1 а.с.81-85,216-218 т.2 а.с.106-108/;
§ заняття спортом у фітнес-клубі «Sport Life» 6679,0 грн за придбання абонементу + 24286,0 грн за персональні заняття в басейні /т.1 а.с.94-99,206-08 т.2 а.с.26-27/;
§ дві путівки до літнього табору з вивченням англійської та німецької мови «DEC Camp» за 26550,2 грн та 29783,2 грн /т.1 а.с.100,118-120 т. 2 а.с.117-123/;
§ дві путівки до літнього табору ТОВ «Лікувально-оздоровчий комплекс «Лиман» за 15000 грн та 16400 грн /т.1 а.с.103-104,111-117 т. 2 а.с.124-131/;
§ дві путівки до дитячого табору «Артек-Карпати «Гірський» за 28695,0 грн. та 14712,24 грн /т.1 а.с.105-106 т.2 а.с132-141/;
§ за путівку до Молодіжного дитячого центру «Артек-Буковель» «Лісний» /т.1 а.с.109-110,121-122 т. 2 а.с.142-144/.
Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Шевченківського району м. Києва від 10 грудня 2018 року дитині ОСОБА_3 рекомендовано заняття спортом в басейні /т.1 а.с.195/. 
Дитина приймає участь у змаганнях на рівні клубу «Sport Life», а рівень знань іноземних мов підтверджується сертифікатами шкіл  /т.2 а.с.145-149, 154-155,114-116/.
Матеріальний стан відповідача підтверджується  наявністю у неї у власності ряду об`єктів рухомого і нерухоме майно, що підтверджується даними з державних реєстрів /т.1 а.с.58-61,63,64-80,142-147/. Також відповідач у 2016-2017 роках неодноразово перетинала державний кордон України /т.1 а.с.209/. Наявністю доходів, які підтверджуються даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, а саме в 2018 році в розмірі приблизно 11500 грн у квартал /т.1 а.с.214/.
За висновком фахівця за результатами психологічного дослідження у ОСОБА_2 виявлені ознаки тривожності та емоційної напруженості /т.1 а.с.243- т.2 а.с.5/.
В 2016 році ОСОБА_2 зверталась до Служи у справах дітей з питанням щодо наявності періоду у спілкуванні з дитиною /т.2 а.с.38/.
 
За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів  на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Аналіз наведених норм чинного законодавства  вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.
 
З наведених обставин справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення з даним позовом дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Сторонами не заперечуються обставини розвитку у дитини здібностей щодо вивчення іноземних мов та необхідність занять спортом, а саме плаванням. Судом першої інстанції задоволені позовні вимоги та стягнута половина понесених позивачем витрат, що відповідає нормам СК України. В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги не вбачається, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається апеляційним судом.
  В апеляційній скарзі позивача стверджує про безпідставне відхилення його вимог про оплату вартості тренувань дитини, так як заняття спортом йому рекомендовані лікарем. Проте, у довідці наявній в матеріалах справи, не вказано захворювання, яким зумовлена така необхідність. Разом з тим, кожна дитини має необхідність у заняттях спортом і плаванням, зокрема. Така можливість дитині забезпечена і з відповідача стягнута половина витрат за абонемент у басейн. Однак, дитина займається у фітнес-клубі, який надає послуги спортивно-оздоровчого характеру, а не у спортивній школі, яка займається розвитком особливих здібностей дітей. Таким чином, оплата позивачем персональних тренувань з плавання не є такою, що зумовлена саме особливими здібностями дитини. А тому  висновок суду першої інстанції про  відмову у задоволенні цих вимог відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Що стосується витрат на відпочинок дитини, то позивачем у заявлений ним період у півтора роки було оплачено сім путівок на відпочинок дитини. При цьому даних саме про необхідність такого відпочинку з точки зору здоров`я дитини матеріали справи не містять. Послання позивача на необхідність вивчення іноземних мов також не зумовлена особливими здібностями дитини, таких даних матеріали справи не містять. А бажання одного з батьків на організацію такого відпочинку не зумовлює обов`язок іншого по здійсненню витрат на це. В матеріалах справи відсутні дані і про узгодження такого відпочинку з відповідачем. А твердження відповідача про те, що  відповідач категорично відмовляється спілкуватись з ним навіть в інтересах дитини не спростовує необхідності узгодження питань щодо виховання і утримання дитини батьками спільно, навіть за умови окремого проживання. Натомість з матеріалів справи вбачається наявність конфлікту між сторонами у справі щодо участі у вихованні дитини. 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності преюдиційного значення для розгляду даної справи наведених у рішенні судом першої інстанції постанов Верховного Суду, слід визнати безпідставними з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. У вказаних постановах Верховного Суду наведені правові висновки щодо застосування відповідних норм права, у аналогічних правовідносинах, що мають враховуватись судами при ухваленні рішень. 
Отже, доводи викладені у апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі не вбачається.   
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва  від  25 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук