Справа № 344/2545/21 
Провадження № 22-ц/4808/717/21 
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л.В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               головуючої                        Томин О.О.
               суддів:                        Горейко М.Д., Пнівчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Мелещенко Л.В. у м. Івано-Франківську 11 березня 2021 року, повний текст якого виготовлено 12 березня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 1000 грн. до 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.11.2015 року шлюб між сторонами розірвано, а малолітнього сина залишено проживати з матір`ю.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.12.2018 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина — ОСОБА_3 у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Позивач зазначала, що на сьогодні розмір стягуваних аліментів є менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не дає можливості належним чином забезпечити гідні умови життя дитини.
З урахуванням віку та стану здоров`я потреби сина сторін значно змінилися. Позивач вказувала, що син має слабкий стан здоров`я, постійно хворіє на ГРВІ захворювання, переніс гострий ларинготрахеїт та пневмонію, в зв`язку з чим потребує постійного спостереження лікарів та особливого догляду.
Дитина протягом останніх трьох років проходить амбулаторне лікування кожних 2 місяці та неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується копією амбулаторної книжки. На підтримання здоров`я сина позивач самостійно несе значні витрати по оплаті медикаментів, послуг медичного обстеження, придбання ліків, вітамінів, а тому вказує, що син потребує значно більшого матеріального забезпечення.
Також син сторін відвідує дитячий садочок, прагне бути рівним з іншими дітьми, мати власні іграшки, відвідувати додаткові гуртки, що потребує витрат.
Самостійно забезпечувати належне матеріальне утримання дитини в обсязі необхідному для гідного життя сина і його повноцінного фізичного, морального і духовного розвитку позивач не в змозі, оскільки на даний час ї матеріальний стан значно погіршився, через карантинні обмеження вона втратила роботу та знаходиться на обліку в центрі зайнятості. В свою чергу відповідач необхідної матеріальної допомоги добровільно не надає. Більше того, на час подання позову до суду у відповідача була заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 3000 грн.
Враховуючи, що у відповідача немає інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, а також беручи до уваги матеріальний стан, просила збільшити розмір аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши їх з 1000,00 грн. до 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення ним повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи
Зазначає, що він проживає та працює у м. Калуші, де не має житла та змушений його винаймати за відповідні кошти і сплачувати комунальні послуги, оскільки в умовах карантину добиратись транспортом до місця роботи неможливо.
Вказує, що має невелику заробітну плату, а на час карантину зовсім не працює та не отримує компенсації. Додає до апеляційної скарги довідку із місця роботи.
У 2015 році апелянт отримав опікову травму середньої важкості, а саме 43% опіку, наслідком чого стали аритмія серця, бронхіт та хвороба очей, на підтвердження чого додає медичну довідку.
Не погоджується апелянт також із твердженням позивача щодо того, що він не спілкується з сином та не приймає участі у його вихованні, оскільки позивач свідомо йому в цьому перешкоджає.
Зазначає, що аліменти у розмірі 2000 грн. є непосильними для нього. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, зменшивши їх розмір.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що сторони у справі з 23.04.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 листопада 2015 року розірвано (а.с. 7).
У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , якого після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю (а.с. 6).
Рішенням Івано-Франкіського міського суду від 12 грудня 2018 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина — ОСОБА_3 у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с. 8-9).
Позивач надала до суду першої інстанції копії виписки із амбулаторної карти сина на підтвердження доводів позову щодо того, що син часто перебуває на лікуванні (а.с. 10-21).
Згідно довідки №10 від 09.02.2021 року Дошкільного навчального закладу №35 «Віночок» Сміх Олег відвідує старшу групу №10 «Дзвіночок» ДНЗ №36 «Віночок» (а.с. 22).
Відповідно до довідки №900-03/29-21 від 02.03.2021 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості як безробітна з 11.02.2021 року (а.с. 35).
Також в матеріалах справи містяться копії виписки з медичної карти та результатів медичних досліджень ОСОБА_1 (а.с. 38-49, 51-79), виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2026015 від 31.10.2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 31.10.2015 року до 04.12.2015 року із опіком І-ІІІ ступенів, 43% поверхні тіла (а.с. 50).
Згідно довідок №ТОВ00000002 від 04.03.2021 року та №11 від 11.03.2021 року ОСОБА_1 працює в ТОВ "ТЕРМІНАЛ ВУД" з 09.10.2019 року. На даний момент займає посаду підсобний робітник. Дохід за період з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року склав 23258,60 грн. По 31.03.2021 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 37, 100).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача на день розгляду справи змінився матеріальний стан, оскільки з 11 лютого 2021 року вона перебуває на обліку як безробітна. У відповідача ж зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, враховуючи те, що він хворів певними захворюваннями, ще перебуваючи у шлюбі з позивачем, немає. Крім того суд виходив з того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
В силу вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Переглядаючи справу за наявними в ній доказами, та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та збільшення розміру аліментів до 2000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини.
Твердження апелянта про те, що за своїм матеріальним становищем він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у встановленому судом розмірі, є необґрунтованими.
Суд не приймає до уваги твердження апелянта про відсутність у нього високого заробітку у зв`язку із епідемією COVID-19 як підставу для стягнення аліментів у меншому розмірі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батько дитини є молодою особою працездатного віку, може працювати, а тому не існує перешкод для виконання ним обов`язку по утриманню свого малолітнього сина і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення можливості нормального розвитку дитини, виходячи з мінімального рекомендованого розміру аліментів, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України.
Доводи апеляційної скарги щодо перенесеного відповідачем опіку тіла у 2015 році як на підставу неспроможності сплати аліментів у визначеному розмірі суд відхиляє та вказує, що відповідачу не було встановлено інвалідність та ним не було втрачено працездатність.
Суд також зазначає, що на даний час мати малолітнього сина сторін є безробітною, а у апелянта інших осіб на утриманні немає.
При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд керувався інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.
Будь-які інші докази, які б доводили неможливість апелянта сплачувати аліменти у визначеному оскаржуваним судовим рішенням розмірі, в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2021 року - без змін.
Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        М.Д. Горейко
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.