ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2021 року          м.Дніпро         Справа №  908/3302/20
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді: Мороза В.Ф. - доповідач, 
суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Кандиба Н.В.
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення господарського суду Запорізької області від 06.04.2021 (суддя  Дроздова С.С.)
у справі №908/3302/20
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Александр” м. Запоріжжя
до відповідача: Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, м. Київ, в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, Запорізька область, м. Енергодар
про стягнення 2 166 854 грн. 70 коп.
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Александр” про стягнення з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” 2 105  628,48 грн. основного боргу, 9  322,51 грн. 3 % річних, 51  903,71 грн. інфляційних збитків.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.04.2021 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча  компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча  компанія “Енергоатом”  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Александр” 2 105  628,48  грн. основного боргу, 9  322,51 грн. 3 % річних, 51  903,71 грн. втрат від інфляції, 32  502,82  грн. судового збору. 
Не погодившись з вказаним рішенням Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” подано апеляційну скаргу, згідно якої останнє просить  скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 06.04.2021 у справі №908/3302/20 в частині стягнення вартості продукції в розмірі суми ПДВ, інфляційних втрат, 3% річних та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в цій  частині.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд дійшов неправильного висновку,  що строк оплати за поставлену продукцію за договором №221(6)20 УК від 21.05.2020 є таким що настав, оскільки  оплата покупцем частини  вартості продукції  у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання   від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних  у встановлених  ПК України випадках і порядку. Умовами Договору, зокрема, п.4.3  визначено, що поставлена продукція  повинна супроводжуватися податковою накладною в електронному  вигляді. У випадку ненадання  постачальником покупцю податкової накладної, зареєстрованої в ЄРПН, покупець має право  в односторонньому порядку зменшити вартість договору, передбачену  п.3.1  цього Договору. В договорі сторони розмежували  строки сплати ПДВ та ціни продукції без ПДВ, та встановили, що ціна продукції без ПДВ за договором сплачується протягом 45 календарних днів з дати  поставки продукції, а ПДВ сплачується після отримання покупцем від постачальника податкової накладної.  Окрім того  умовами договору не передбачено здійснення поетапної оплати поставленої продукції, тому зобов`язання щодо здійснення розрахунку з позивачем у відповідача виникло  з 19.10.2020, тобто з дати поставки повного  обсягу продукції. Таким чином висновок суду про зобов`язання ВП ЗАЕС здійснити  оплату ціни продукції в інші строки ніж до 03.12.2020 не відповідає фактичним обставинам. При цьому умовою  для здійснення  оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ є поставка повного обсягу продукції, отримання  від ТОВ «ТД «Александр» електронної податкової накладної та вимоги позивача щодо  сплати частини вартості продукції в розмірі ПДВ. Таким чином лише виписка та реєстрація  податкових накладних  не є підставою для  виникнення у відповідача зобов`язання з оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ. Дати реєстрації податкових накладних  в ЄРПН є значно пізнішими ніж дати поставки продукції, що унеможливлює надання податкових накладних разом  з поставленою продукцією. Окрім того приймаючи рішення про стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції судом не було враховано, що  позивачем неправильно   визначені строки  виконання зобов`язання  з оплати  ціни продукції без суми ПДВ  та строк оплати  в розмірі суми ПДВ, а також неправильно визначений  сукупний індекс інфляції. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2021  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення господарського суду Запорізької області від 06.04.2021 у справі №908/3302/20,  розгляд скарги призначено в судовому засіданні на 17.06.2021. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначає, що умови договору не містять  умов щодо залежності та настання строків оплати продукції від здійснення постачальником поставки загальної кількості продукції. Строк оплати продукції, погоджений у п.3.2 Договору  залежить від дати поставки продукції.  Позивач здійснив поставку продукції, що підтверджується наданими в матеріали справи видатковими накладними.  При цьому відповідач прийняв таку продукцію без будь-яких зауважень чи заперечень щодо кількості/якості, що підтверджується актами вхідного контролю ВК-1, які надані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву. Тобто прийняття продукції за кожною окремою  видатковою накладною  та підписання актів вхідного контролю є підставою для виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриману продукцію по кожній видатковій накладній. Позивач зареєстрував  податкові накладні на відвантажений товар за першою подією-фактом відвантаження, що відповідачем не заперечується.  З моменту реєстрації податкових накладних, відповідач має змогу їх відслідкувати  в електронному кабінеті платника податків  та встановити факт їх реєстрації. 
17.06.2021 представник апелянта приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.
Представник позивача не з`явився в судове засідання, подав  клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника. 
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Александр” (постачальник) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча  компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” (покупець) укладено договір поставки продукції № 221(6)20УК/53-121-01-20-09432 від 10.06.2020, згідно умов якого  постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та сплатити продукцію, зазначену в п.1.1 Договору, на загальну суму 2 105  628, 48 грн. 
Строк поставки продукції: червень-вересень 2020 року (п. 1.2 Договору).
Додатковою угодою №1  від 28.09.2020  сторонами було внесено зміни  до п.1.2 Договору та погоджено строк поставки продукції по позиціям №1-74, 75, 78-88, 90-165 червень-вересень 2020, строк поставки по позиціям №74-50 шт, 76-120шт, 77-203 шт, 89-10 шт. жовтень 2020. 
Згідно п. 3.1 договору вартість договору без урахування ПДВ складає 1 754 690,40 грн. (один мільйон сімсот п`ятдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто гривень 40 копійок), крім того ПДВ - 350 938,08 грн. (Триста п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень 08 копійок). Загальна вартість договору з урахуванням ПДВ - 2 105 628,48 грн. (два мільйони сто п`ять тисяч шістсот двадцять вісім гривень 48 копійок).
Відповідно до п. 3.2 договору розрахунок за продукцію здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції. Оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
Постачальник зобов`язаний  скласти податкову накладну в електронній формі  та зареєструвати її в ЄРПН  у строки, визначені  для реєстрації  податкових накладних  чинним законодавством, з дотриманням вимог Законів України  «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» (п.4.4 Договору). 
У випадку ненадання постачальником  покупцю  у встановлений законодавством строк електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку  зменшити вартість договору, передбачену п. 3.1 цього Договору на суму ПДВ (п.3.3. Договору). 
Згідно з п. 4.1. договору поставка товару відбувається на умовах DDP - м. Енергодар згідно з Правилами ІНКОТЕРМС 2010, місце поставки: вул. Промислова, 133, м. Енергодар, Запорізька обл.
Відповідно до  п. 4.3. договору отримувач вантажу - ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом». Продукція, що поставляється, повинна супроводжуватись наступними документами:
а) видаткова накладна - 3 шт;
б) копія сертифікату якості або висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи або іншого подібного документу;
в) податкова накладна (в ел.вигляді).
Пунктом 12.1 договору сторони узгодили, що договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладання.
На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачеві погоджену продукцію  на загальну суму 2 105 628,48 грн., що підтверджується видатковими накладними: № ЗП-0000003505 від 08.07.2020 на суму 558055,02 грн., № ЗП-0000003627 від 14.07.2020 на суму 849850,08грн., № ЗП-0000004005 від 05.08.2020 на суму 411600,00 грн., № ЗП-0000005021 від 04.09.2020 на суму 207140,58 грн., № ЗП-0000005599 від 21.09.2020 на суму 27886,80 грн., № ЗП-0000005948 від 02.10.2020 на суму 11718,72 грн., № ЗП-0000006314 від 19.10.2020 на суму 39377,28 грн. 
Зазначені видаткові накладні  підписані сторонами у справі та скріплені печатками підприємств. 
По факту відвантаження продукції, в порядку передбаченому чинним законодавством та згідно умов договору, позивачем було  зареєстровано податкові накладні   № 282 від 08.07.2020, № 363 від 14.07.2020, № 7 від 05.08.2020, № 442 від 04.09.2020, № 729 від 21.09.2020, № 257 від 02.10.2020, № 719 від 19.10.2020.
Комісією відповідача було прийнято та перевірено поставлену продукцію, про що складено акти вхідного контролю ВК-1, № 162-219 від 10.07.2020, № 223-268 від 15.07.2020, № 350-393 від 05.08.2020, № 738-755 від 07.09.2020, № 779-780 від 24.09.2020, № 811-813 від 06.10.2020, № 824-826 від 22.10.2020, відповідно до яких комісією  не було виявлено  невідповідностей та встановлено, що  продукція відповідає умовам договору на поставку і вимогам НД в повному обсязі технічного огляду. 
Разом з тим відповідачем своєчасно не виконано зобов`язання щодо сплати вартості отриманого товару.   
У зв`язку  з невиконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати поставленої продукції позивач звернувся до відповідача з претензією від 13.11.2020 вих №951 з вимогою про сплату  суми заборгованості у розмірі  2  105  628,48 грн. 
16.12.2020 відповідачем надано відповідь на претензію (вих №28-23/27164) згідно якої  останній повідомив, про відсутність можливості в повній мірі здійснювати розрахунки за укладеними договорами. За фактом розподілу  зі сторони ДП «НАЕК «Енергоатом» коштів, зобов`язання за договором поставки  продукції №221(6)20УК від 21.05.2020 буде виконано. 
Несплата відповідачем суми вартості товару у розмірі 2  105  628,48 грн. і стала причиною виникнення спору.
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2  статті 11 Цивільного кодексу України  (ЦК України), є договір.
Відповідно до  статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів  ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про  купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно частини 1  статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України.
Відповідно до  ст. 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до  ст.903    ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до п. 3.2 договору розрахунок за продукцію здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції. Оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
Відповідачем не виконано зобов`язання належним чином та  не  надано доказів сплати вартості товару, отриманого за видатковими накладними наданими в матеріали справи у розмірі 2  105  628,48 грн.
Оцінивши докази, надані в матеріали справи, господарським судом було встановлено, що строк оплати за отриманий товар є таким що настав, з огляду на що судом було задоволено позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у заявленому розмірі. 
Позивачем, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, було нараховано суму 3% річних у розмірі  9  322,51 грн. за  загальний період з 26.08.2020 по 17.12.2020, з урахуванням строків поставки по кожній накладній окремо та  51  903,71 грн. втрат від інфляції за період вересень-листопад 2020. 
Перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції господарський суд встановив, що  розрахунок є правильним та не суперечить  нормам діючого законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду  про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення суми заборгованості  у розмірі 2  105  628,48 грн., 9  322,51 грн. 3% річних  та 51  903,71 грн. втрат від інфляції.
Щодо доводів апеляційної скарги, що строк оплати в частині суми ПДВ є таким, що не настав, оскільки позивачем не виконано обов`язок встановлений умовами договору щодо надання разом з продукцією податкових накладних колегія зазначає наступне. 
Згідно пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
Для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені.
Для  податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних визначено Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року. №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №341).
За змістом пункту 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДПС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки.
За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція) (пункт 13 Порядку №1246).
Пунктом 14 встановлено, що квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДПС.
Операційним днем відповідно до пункту 2 Порядку №1246 визначено частину дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкової накладної та/або розрахунку коригування та реєстрація або зупинення реєстрації.
Операційний день триває з 0 до 23-ї години (пункт 3 Порядку №1246).
Згідно з пунктом 15 Порядку №1246 у квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки.
Таким чином колегія зазначає, що податкові накладні №282 від 08.07.2020, № 363 від 14.07.2020, № 7 від 05.08.2020, № 442 від 04.09.2020, № 729 від 21.09.2020, № 257 від 02.10.2020, № 719 від 19.10.2020 було складено позивачем своєчасно, в межах строків визначених законом. 
Не здійснюючи оплати за отриману продукцію відповідач посилається на ненадання позивачем податкових накладних, які є підставою для перерахування останньому суми ПДВ. 
Разом з тим у відповіді на претензію відповідач зазначає  про відсутність можливості в повній мірі здійснювати розрахунки за укладеними договорами, посилаючись  на складну ситуацію на ринку електричної енергії, зниження рівня виробництва, попиту та оплати електричної енергії. При цьому останній не повідомляє про необхідність надання  додатково будь-яких документів необхідних для сплати суми вартості продукції. 
Окрім того  покупець з метою належного виконання обов`язку щодо своєчасної оплати за отриману  продукцію мав  можливість направити електронний запит до Єдиного реєстру податкових накладних на отримання зареєстрованої податкової накладної.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем продукції погодженої умовами договору, що не заперечується сторонами. По факту  прийняття продукції комісією відповідача було складено та підписано акти вхідного контролю, якими встановлено, що продукція відповідає  умовам договору поставки і вимогам НД в повному обсязі технічного огляду і допускається до використання. 
Будь-яких зауважень чи  претензій щодо кількості або якості продукції відповідачем позивачу не пред`являлося. 
Колегія звертає увагу, що матеріали справи не містять будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару за видатковими накладними, звернення до позивача з претензією щодо неналежного виконання зобов`язання,  як і не містять  доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на своєчасне виконання обов`язку щодо оплати товару, зокрема звернення до позивача з вимогою про  надання податкових накладних чи будь-яких інших документів.
Окрім того умовами  договору сторони погодили, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюються на умовах відстрочення платежу,  протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції. 
Таким чином з урахуванням складення податкової накладної по факту поставки товару, строків реєстрації такої накладної податковим органом, спірні накладні були зареєстровані до настання строку оплати, встановленого умовами договору.  
При цьому будь-яких додаткових умов оплати, зокрема в частині оплати продукції після поставки всієї кількості продукції, передбаченої умовами договору, договір не містить. 
Таким чином прийнявши поставлену продукцію у покупця виник обов`язок щодо її оплати. 
Апелянтом не спростовано обов`язку останнього оплатити вартість отриманої продукції у повному обсязі та не зазначено підстав для звільнення від такої оплати. 
Враховуючи вищевикладене колегія зазначає, що строк оплати товару, у тому числі і в частині вартості товару у розмірі суми ПДВ, є таким що настав, оскільки в матеріалах справи наявні копії квитанцій про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі  податкових накладних.
Щодо доводів апеляційної скарги, що розрахунки 3% річних та втрат від інфляції неправильно враховують періоди нарахування то вони є необґрунтованими, оскільки,  враховуючи висновок суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми боргу, встановлення факту, що строк оплати є таким, що настав, перевіривши розрахунки позивача 3% річних та втрат від інфляції,  суд вважає розрахунки такими, що відповідають вимогами законодавства та правильно враховують періоди нарахування. 
Відповідно до частин третьої-четвертої  статті 13 ГПК України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до  статті 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі  статтею 77 вказаного кодексу  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Відповідно до  статті 86 ГПК України  суд оцінює докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.  Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі  доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.  
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст.  275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення господарського суду Запорізької області від 06.04.2021 у справі №908/3302/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.04.2021 у справі №908/3302/20  залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 29.06.2021

Головуючий суддя                                                                                          В.Ф.Мороз

Суддя                                                                                                              А.Є.Чередко

Суддя                                                                                                              Л.А.Коваль