ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року	Львів	Справа № 308/1380/21 пров. № А/857/10215/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Улицького В.З., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою громадянина Королівства ОСОБА_1 на рішення Ужгородського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року (ухвалене головуючим – суддею Лагойда І.В. у м. Львові) у справі №308/1380/21 за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Королівства ОСОБА_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України,

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про примусове видворення за межі України громадянина Королівства ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 03.02.2021 року в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України зі Словаччини, так як 01.02.2021 був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі №311 прикордонного знаку в 100 м від словацько-українського кордону за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку. У даного громадянина є в наявності закордонний паспорт громадянина Марокко № НОМЕР_2 , виданий 21.11.2020. Сумнівів у його дійсності не виявлено за результатами перевірки.
За порушення правил перебування іноземних громадян на території України останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП та був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб до з`ясування обставин правопорушення. У ході роботи з відповідачем встановлено, що останньому було направлено запрошення на навчання з Полтавського торгово-економічного університету. Після прибуття до України 28.01.2021 вже 01.02.2021 він був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки за незаконний перетин державного кордону. Враховуючи вимоги статті 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дії громадянина Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.. 
Рішенням Ужгородського районного суду м.Львова від 11.02.2021 року адміністративний позов задоволено. Примусово видворено за межі України громадянина Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факту зарахування до навчального закладу не було, оскільки особа не прибула на навчання, не є біженцем та особою, що потребує додаткового захисту (висновок суду у справі №308/1378/21, таке не оскаржувалось), порушив вимоги законодавства України, наявне судове рішення про його затримання, переданий на територію України в порядку реадмісії, в ході судового розгляду виявив бажання повернутись в Королівство Марокко самостійно, планує придбати квиток на авіатранспорт до країни свого проживання, у зв`язку з чим має бути примусово видворений за межі території України.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема, в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем передчасно пред`явлено позов про примусове видворення, оскільки порушено процедуру примусового повернення іноземця. Примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Обов`язковим є попереднє прийняття казаними органами рішення про примусове повернення. Підстави, які дають позивачу право на пред`явлення позовних вимог щодо видворення, виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що 03.02.2021 року в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб відповідач був переданий на територію України зі Словацької Республіки, так як 01.02.2021 був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі №311 прикордонного знаку в 100 м від словацько-українського кордону за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку. У даного громадянина є в наявності закордонний паспорт громадянина Марокко № НОМЕР_2 , виданий 21.11.2020. Відповідач прибув на територію України з метою навчання у Полтавському торгово-економічному університеті. Відповідно до бази даних «Ризик» відповідач потрапив на територію України шляхом в`їзду через пункт пропуску для авіаційного сполучення «Харків». Після прибуття до України 28.01.2021 із законною метою вже 01.02.2021 він був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки за незаконний перетин державного кордону.
За порушення правил перебування іноземних громадян на території України останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП та був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб до з`ясування обставин правопорушення. У громадянина Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є в наявності закордонний паспорт громадянина Марокко № НОМЕР_2 , виданий 21.11.2020 з довгостроковою візою №Y04151034, дата передбачуваного виїзду 04.04.2021 (відомості про візу не долучено до матеріалів справи, оскільки з пояснень такі є лише у електронному вигляді) (а. с.8). 
Згідно з листом ВНЗ Укооспілки «Полтавського університету економіки і торгівлі» від 04.02.2021 №35-10/2868 заклад не був повідомлений про прибуття відповідача, а отже, запрошення на навчання не видавалось (а. с. 18).
Враховуючи вимоги статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та зважаючи на те, що дії громадянина Республіки Марокко порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, такий не має статусу біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту 04.02.2021 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення у справі №308/1378/21 про затримання громадянина Королівства ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання (а. с.20-23).
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).
Згідно з п. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Стаття 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Частинами 1 та 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Частиною 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено вичерпний перелік підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства. Такими підставами є: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.
Доказів стосовно наявності обставин за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видачу чи передачу відповідача до країни походження в ході судового розгляду здобуто не було, а тому відсутні підстави для застосування положень вищезазначеної норми.
Згідно абзацу 1 частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
На виконання вимог Закону України @Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства@ та з метою упорядкування роботи з примусового повернення і примусового видворення іноземців та осіб без громадянства Міністерство внутрішніх справа України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, Служба Безпеки України винесли спільний наказ № 353/271/150 від 23.03.2012, яким затвердили Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - Інструкція № 353/271/150).
Відповідно до пункту 4 Інструкції № 353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.
З наведеної норми Інструкція № 353/271/150 слідує, що така передбачає примусове видворення особи без попереднього рішення про її примусове повернення.
Також у пункті 7 розділу І Інструкції № 353/271/150 зазначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є: 
- невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;
- наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави;
- якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію;
- якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.
Відтак, відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції № 353/271/150 примусове видворення особи без попереднього рішення про її примусове повернення можливе, якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію.
Таким чином, іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню без прийняття рішення про примусове повернення.
Наведеними вище нормами спростовуються покликання апелянта на безумовну необхідність прийняття такого рішення до звернення відповідних органів до суду з позовом про примусове видворення особи за межі території України.
Статтею 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007 року (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб»), передбачено, що Запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в`їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи незаконно в`їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів.
Як встановлено і підтверджується матеріалами справи, відповідач після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 03 лютого 2021 року в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України.
Отже, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач перед поданням позову про примусове видворення відповідача повинен був прийняти рішення про примусове повернення в країну громадянської належності.
У зв`язку з тим, що відповідач вчинив незаконний перетин державного кордону України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для примусового видворення громадянина Королівства ОСОБА_1 за межі території України.
Також, слід вказати на відсутність доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що Україною будь-які міжнародні Угоди з Королівством Марокко про реадмісію осіб не укладались, а тому, відповідно до ч. 3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», громадянин Королівства ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яким адміністративний позов задовольнив повністю.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Королівства ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року у справі №308/1380/21 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 01 червня 2021 року