ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 р.	Справа № 520/8192/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
представника відповідача Іванова Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.02.21 року по справі № 520/8192/2020
за позовом     ОСОБА_1      
до   Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)                 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
25.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною (неправомірною) бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо неприсвоєння йому по досягненню трирічного стажу державної служби в 2016 році чергового 8 рангу державного службовця;
- визнати протиправною (неправомірною) бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо неприсвоєння йому по досягненню шестирічного стажу державної служби в 2019 році чергового 7 рангу державного службовця;  
- зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) присвоїти йому 7 ранг державного службовця, про що видати відповідний Наказ;
- зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснити нарахування та фактичну виплату надбавки за ранг державного службовця.
Ухвалою суду від  01.07.2020 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано строк на усунення недоліків десять днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду оригіналу платіжного документу, що підтверджує сплату судового збору за дві позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 1681,60 грн. та обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 року з підстав, установлених п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, адміністративний позов ОСОБА_1 повернутий позивачу.
Не погоджуючись із судовим рішенням позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 року про повернення його позовної заяви, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року скасовано. Справу було направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалюючи таке рішення, суд дійшов висновку про те, що в строк виконання вимог ухвали суду від 01.07.2020 року, позивачем 23.07.2020 року було надано заяву про поновлення пропущеного строку та оригінал квитанції № 14 від 22.07.2020 року про сплату судового збору в розмірі 1681,60 грн. Проте, зазначеній заяві та доводам щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду судом першої інстанції не було надано оцінки.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року про повернення його позовної заяви, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що 19.02.2020 року він звернувся із відповідною письмовою заявою до Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із проханням надати йому довідку із зазначенням загального стажу роботи з моменту призначення на посаду.
28.02.2020 року позивачем було отримано довідку за підписом Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в якій зазначено, що загальний стаж роботи становить 11 років 03 місяці, а стаж державної служби - 06 років 09 місяців.
ОСОБА_1 20.03.2020 року звернувся із відповідною письмовою заявою до Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із проханням надати йому довідку із зазначенням рангу державного службовця, який йому присвоєно відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» станом на 20.03.2020 року. 
08.04.2020 року ним було отримано довідку за підписом Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в якій зазначено, що позивач має 9 ранг державного службовця.
06 травня 2020 року ОСОБА_1 подано скаргу Начальнику Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якій останній просив поновити його порушені як державного службовця права, шляхом присвоєння 7 рангу державного службовця, здійснити відповідні нарахування та виплати надбавки за ранг державного службовця та надати йому обгрунтовану письмову відповідь (рішення) у строк, встановлений частиною 3 статті 11 Закону України «Про державну службу». 
Відповідь (рішення) на скаргу, яку було подано 06.05.2020 року Начальнику Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) позивач отримав 25.05.2020 року. Зі змісту вказаної відповіді (рішення) вбачається, що для присвоєння ОСОБА_1 7 рангу державного службовця правові підстави відсутні. 
Отже, саме з 25.05.2020 року, тобто з дня отримання відповіді (рішення) Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про відсутність підстав для присвоєння ОСОБА_1 7 рангу державного службовця він фактично дізнався про порушення своїх прав як державного службовця з боку відповідача.
Посилаючись на накази №1306/к від 19.07.2017 року та №134/к від 16.12.2019 року суд першої інстанції помилково визначив, що він повинен був дізнатися про порушення своїх прав. 
Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, де зазначає, що доводи наведені позивачем щодо не порушення ним строку звернення до суду з позовом, не відповідають фактичним обставинам справи. 
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Так, позивач в позовній заяві та в заяві про усунення недоліків, щодо строків звернення до суду з вказаним позовом, зазначав, що про не призначення рангу державного службовця йому стало відомо з відповіді Начальника Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 25.05.2020 №14107/30970/23/20/10.1, яку отримав того ж дня - 25.05.2020.
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, в матеріалах справи міститься нказ №1510/к від 26.05.2016 про присвоєння рангів та встановлення надбавок за вислугу років на державній службі працівникам відділів державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відповідно до якого ОСОБА_1 , старшому державному виконавцю - Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській бласті, присвоєно 9 ранг державного службовця в межах категорії "В", із встановленням надбавки за вислугу років на державній служби  у розмірі 6 відсотків посадового окладу, враховуючи, що станом на 01 травня 2016 року його стаж державної служби складає 02 роки 11 місяців 11 днів. Наказом №1306/к від 19.07.2017 ОСОБА_1 , у зв`язку із змінами в структурі та штатному розписі Головного територіального управління юстиції у Харківській оласті, враховуючи його згоду, з 19 липня 2017 року переведено на рівнозначну посаду, із збереженням 9 рангу державного службовця в межах категорії "В", із становленням надбавки за вислугу років на державній службі 12 відсотків посадового окладу, враховуючи, що станом на 19 липня 2017 року стаж державної служби складав 4 роки 01 місяць 28 днів. 
Крім того, відповідно до наказу №134/к від 26.12.2019, у зв`язку із зміною підпорядкування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7.12.2019 №4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби», ОСОБА_1 необхідно вважати таким, що з 28 грудня 2019 року працює на рівнозначній посаді старшого державного виконавця Міжрегіонального відділу державної виконавчої лужби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), із збереженням 9-рангу державного службовця в межах категорії "В" посад державної служби. 
Тобто, вперше позивач дізнався про порушення, на його думку, права - 19 липня 2017 року з наказу №1306/к від 19.07.2017, відповідно до якого, станом на 19 липня 2017 року його стаж державної служби складав 04 роки 01 місяць 28 днів та він має 9 ранг державної служби, вдруге - 26 грудня 2019, з наказу №134/к від 26.12.2019, відповідно до якого позивач по досягненню шестирічного стажу державної служби має 9 ранг державного службовця в межах категорії "В" посад державної служби. 
Однак до суду з даним позовом позивач звернувся лише 26.06.2020. 
При визначенні початку перебігу строку до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення, а також, чи мала особа реаальну можливість дізнатися про наявність порушення її прав, свобод та інтересів. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала відповідно до положень ст.320 КАС України скасуванню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що  на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 01.07.2020 року позивачем було надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з оригіналом квитанції про сплату судового збору в розмірі 1681,60 грн., в якій позивач зазначив, що Наказом від 19.07.2017 р. за №1306/к та Наказом від 26.12.2019 р. за №134/к позивачу не було присвоєно ранг державного службовця, також зміст вказаних наказів не пояснював причини неприсвоєнення йому чергових рангів державного службовця. Отже, вищезазначені накази, на думку позивача, стосувалися переведення працівників у зв`язку із змінами в структурі та штатному розписі Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а не проходження ним державної служби та присвоєння чергових рангів. Також в обґрунтування причин пропуску строків звернення до суду позивачем вказано, що він займає посаду державної служби, беручи до уваги службове навантаження, та враховуючи, що відповідно до діючого законодавства черговий ранг державному службовцю присвоюється Службою управління персоналом самостійно без участі державного службовця, він розраховував, що відповідні посадові особи Служби управління персоналом сумлінно ставляться до своїх посадових обов`язків і здійснять відповідні дії щодо присвоєння йому чергового рангу державного службовця.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на виконання вимог ухвали суду від 01.07.2020 надано заяву про поновлення пропущених строків, однак обставини причин пропуску строку звернення до суду з зазначеним позовом, викладені в заяві від 23.07.2020 року визнані судом неповажними, а отже недоліки позовної заяви усунуті не були. Звернувшись 26.06.2020 року до суду з позовною заявою, позивачем було пропущено встановлений частиною 5 статті 122 КАС України місячний строк для звернення до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).
Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч. 1 ст. 123).
Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123).
Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123).
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121).
Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу №1510/к від 26.05.2016 про присвоєння рангів та встановлення надбавок за вислугу років на державній службі працівникам відділів державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відповідно до якого ОСОБА_1 , старшому державному виконавцю Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ в Харківській області, присвоєно 9 ранг державного службовця в межах категорії "В", із встановленням надбавки за вислугу років на державній служби на державній службі у розмірі 6 відсотків посадового окладу, враховуючи, що станом на 01 травня 2016 року його стаж   державної служби складає 02 роки 11 місяців 11 днів.
Наказом №1306/к від 19.07.2017 року ОСОБА_1 , у зв`язку із змінами в структурі та штатному розписі Головного територіального управління юстиції у Харківській області, враховуючи його згоду, з 19 липня 2017 року переведено на рівнозначну посаду, із збереженням 9 рангу державного службовця в межах категорії "В", із встановленням надбавки за вислугу років на державній службі 12 відсотків посадового окладу, враховуючи, що станом на 19 липня 2017 року стаж державної служби складав 4 роки 01 місяць 28 днів.
Крім того, відповідно до наказу №134/к від 26.12.2019, у зв`язку із зміною підпорядкування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17.12.2019 №4053/5 "Про відділи державної виконавчої служби", ОСОБА_1 необхідно вважати таким, що з 28 грудня 2019 року працює на рівнозначній посаді старшого державного виконавця Міжрегіонального відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), із збереженням 9 рангу державного службовця в межах категорії "В" посад державної служби.
Тобто, вперше позивач мав дізнатись про порушення його права, як вважає суд першої інстанціїї  - 19 липня 2017 року з наказу №1306/к від 19.07.2017 року, відповідно до якого, станом на 19 липня 2017 року його стаж державної служби складав 04 роки 01 місяць 28 днів та він мав 9 ранг державної служби, вдруге - 26 грудня 2019, з наказу №134/к від 26.12.2019, відповідно до якого позивач по досягненню шестирічного стажу державної служби має 9 ранг державного службовця в межах категорії "В" посад державної служби.
Так дійсно, позивач - ОСОБА_1 , в заві про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 23.07.2020 року не заперечував щодо обізнаності зазначених наказів та їх змісту, однак вважав, що відповідні посадові особи Служби управління персоналом сумлінно ставляться до своїх посадових обов`язків і здійснять відповідні дії щодо присвоєння йому чергового рангу державного службовця.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги суд погоджується з доводами апелянта про те, що 19.02.2020 року він звернувся із відповідною письмовою заявою до Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із проханням надати йому довідку із зазначенням загального стажу роботи з моменту призначення на посаду.    
28.02.2020 року позивачем було отримано довідку за підписом Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в якій зазначено, що загальний стаж роботи становить 11 років 03 місяці, а стаж державної служби - 06 років 09 місяців.
ОСОБА_1 20.03.2020 року звернувся із відповідною письмовою заявою до Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із проханням надати йому довідку із зазначенням рангу державного службовця, який йому присвоєно відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» станом на 20.03.2020 року. 
08.04.2020 року ним було отримано довідку за підписом Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в якій зазначено, що позивач має 9 ранг державного службовця.
06 травня 2020 року ОСОБА_1 подано скаргу Начальнику Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якій останній просив поновити його порушені як державного службовця права, шляхом присвоєння 7 рангу державного службовця, здійснити відповідні нарахування та виплати надбавки за ранг державного службовця та надати йому обгрунтовану письмову відповідь (рішення) у строк, встановлений частиною 3 статті 11 Закону України «Про державну службу». 
Відповідь (рішення) на скаргу, яку було подано 06.05.2020 року Начальнику Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) позивач отримав 25.05.2020 року. Зі змісту вказаної відповіді (рішення) вбачається, що для присвоєння ОСОБА_1 7 рангу державного службовця правові підстави відсутні. 
Отже, слід зазначити, що саме з 25.05.2020 року, тобто з дня отримання відповіді (рішення) Начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про відсутність підстав для присвоєння ОСОБА_1 7 рангу державного службовця він фактично дізнався про порушення своїх прав як державного службовця з боку відповідача, а не з моменту ознайомлення з наказами №1306/к від 19.07.2017 року та  №134/к від 26.12.2019.
За наведених обставин, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем ОСОБА_1 був пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів вважає, що про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач  дізнався 25.05.2020 року та 25.06.2020 року (підтверджується відміткою на поштовому конверті в якому надійшов позов) у місячний строк, як це передбачено ст.122 КАС України звернувся до суду з позовом.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини у справі.
У рішеннях по справі «Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі «Делькур проти Бельгії» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві, у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.
Приходячи до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів зазначає, що застосування процесуального обмеження, тобто повернення позовної заяви з причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом, за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення заінтересованої особи права на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, тобто права на справедливий суд.
Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оскільки судом першої інстанції зазначені вище обставини залишені поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовує ухвалу суду та направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).
Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 року по справі № 520/8192/2020 скасувати.
Адміністративну справу № 520/8192/2020 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  15.04.2021 року