Ухвала
 
10 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 450/1180/17
провадження № 61-9403ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Виробничий структурний підрозділ «Служба колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання права на приватизацію житлового приміщення, зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили: визнати за ними право на приватизацію житлового приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»), Регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (далі - РФ «Львівська залізниця») надати їм всі необхідні документи для приватизації вказаного житлового приміщення; зобов`язати відповідачів розглянути питання про приватизацію ними зазначеного житлового приміщення та прийняти відповідне рішення.
 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року, з урахуванням ухвали цього суду від 05 серпня 2020 року про виправлення описок, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право на приватизацію житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця», РФ «Львівська залізниця» надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 всі необхідні документи щодо приватизації житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця», РФ «Львівська залізниця» розглянути питання про приватизацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з прийняттям рішення за результатами розгляду. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року (повний текст якої складено 15 березня 2021 року) апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» залишено без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року, з урахуванням виправлених в ньому описок ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2020 року, - без змін.
 
04 червня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
АТ «Українська залізниця» заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, посилаючись на те, що в межах встановленого законом строку воно подало касаційну скаргу на вказані судові рішення, однак ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2021 року його касаційну скаргу було повернуто. При цьому Верховний Суд роз`яснив, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню з касаційною скаргою. Вказану ухвалу разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами АТ «Українська залізниця» отримало 24 травня 2021 року.
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Доводи АТ «Українська залізниця» про те, що вперше воно подало касаційну скаргу на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в межах встановленого законом строку, є неспроможними, так як строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень закінчився 14 квітня 2021 року, а касаційна скарга подана 30 квітня 2021 року. Водночас згідно з наданим конвертом Львівського апеляційного суду за ідентифікатором поштового відділення 7900824456344 АТ «Українська залізниця» отримало копію оскаржуваної постанови апеляційного суду 06 квітня 2021 року, тобто на час первинного звернення до Верховного Суду воно мало право на поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень. 
 
З огляду на зазначене, враховуючи, що первинно подану касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» було повернуто без залишення її без руху, тобто без надання заявнику можливості усунути її недоліки і суд не розглядав питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, а повторно заявник звернувся з касаційною скаргою протягом тридцятиденного строку з дня постановлення ухвали Верховного Суду про повернення його касаційної скарги, подане АТ «Українська залізниця» клопотання необхідно задовольнити і поновити йому строк на касаційне оскарження. 
 
Разом з тим касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі має обов`язково наводитися обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).
 
Тобто, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011,                      від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі                    № 522/2732/16-ц); пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада   2020 року у справі № 904/3807/19); пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
 
Касаційна скарга АТ «Українська залізниця» не містить наведених підстав касаційного оскарження судових рішень.
 
Хоча касаційна скарга АТ «Українська залізниця» і містить посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також окремі посилання на постанови Верховного Суду, однак в ній не зазначено чітких підстав касаційного оскарження в розумінні частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не вказано, яку саме норму права та висновок щодо застосування цієї норми, викладений у постановах Верховного Суду, не було враховано судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення, а також, чи подібні спірні правовідносини.
Формальне посилання заявника на те, що касаційна скарга подається, зокрема на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, без належного обґрунтування підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Враховуючи викладене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням вищевикладених правових висновків Верховного Суду.
 
Отже, касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити Акціонерному товариству «Українська залізниця» строк на касаційне оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року.
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           В. А. Стрільчук