Номер провадження: 22-ц/813/2969/21 
Номер справи місцевого суду: 523/4340/20
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря - Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційної скаргою Одеської міської ради поданою через представника - Бондаренко Ігора Олеговича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою, згідно якої просила встановити той факт, що вона фактично прийняла спадщину як спадкоємець четвертої черги за законом як особа, що була пов`язана спільним побутом та проживала сумісно зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , останні п`ять років однією сім`єю у період з 2013 року по день його смерті, тобто на час відкриття спадщини. Заявниця зазначає, що разом з померлим були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, та фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , постійно проживаючи разом з ним однією сім`єю з 2012 року в одній квартирі та ведучи спільне господарство. 
При цьому заявниця зазначила, що встановлення даного факту їй необхідне для прийняття спадщини, повідомивши, що крім нього із заявами звернулися також заінтересовані особи, однак вони спадщину фактично не приймали і не надали підтвердження родинних стосунків зі спадкодавцем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2020 року вимоги  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна, про встановлення факту, що має юридичне значення- задоволено.
Встановлено як такий, що має юридичне значення, факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом останніх п`яти років у період з 2013 року по день його смерті, тобто на час відкриття спадщини, та фактичного прийняття нею спадщини як спадкоємицею четвертої черги за законом.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що судом достовірно встановлено факт проживання заявника однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 останні п`ять років у період з 2013 року по день його смерті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подав представник Одеської міської ради, в якій з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення, прийнятим з порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та залишити без розгляду вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт вказує, що про існування вказаного рішення йому стало відомо 20.05.2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень під час підготовки заяви про визнання спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 відумерлою.
ОСОБА_1 намагається встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, належною заінтересованою особою в даній цивільній справі можуть бути або інші спадкоємці за заповітом або за законом, а за відсутності таких - органи місцевого самоврядування.
Оскільки судом першої інстанції ухвалено судове рішення про права та обов`язки Одеської міської ради, яка не була залучена до участі у справі, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року підлягає скасуванню.
Апелянт наголошує, що судом першої інстанції в порядку окремого провадження було вирішено спір про право.
Представник Одеської міської ради зазначає, що заявник не надав належних та допустимих доказів спільного, пов`язаності спільного побуту, наявності взаємних прав та обов`язків, ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, власності на утримання житла на ведення господарства.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду в особі судді судової палати з розгляду цивільних справ Князюка О.В. від 04 червня 2020 року провадження у справі за апеляційною скаргою Одеської міської ради поданою через представника - Бондаренко Ігора Олеговича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна, про встановлення факту, що має юридичне значення було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.06.2020 року вказану справу було призначено до розгляду.
Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Від представника Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника апелянта.
Заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, усвідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №10105 від 01.10.2018 року, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності.
При зверненні до приватного нотаріуса ОМНО Саганович О.Ю. із заявою про прийняття спадщини, заявниці було роз`яснено необхідність надання ряду документів та додатково поінформовано про необхідність у судовому порядку встановити факт проживання однією сім`єю.
Обгрунтовуючи свої вимоги, заявниця вказує, що проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю у період з 2013 року по день його смерті, тобто на час відкриття спадщини, разом з померлим були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство, здійснювали за сумісні кошти ремонтні роботи по квартирі, оскільки вона знаходиться у непридатному для проживання стані, останній рік, а саме з 09.03.2017 року, ОСОБА_4 працював двірником в КУ «Одеський академічний театр музичної комедії ім.М.Водяного».
На підтвердження вказаних обставин судом першої інстанції було досліджено наступні письмові докази: письмові поясненнями сусідів спадкодавця - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , мешканців квартир НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 цього ж будинку, правовстановлюючі документи на нерухоме майно, особисті документи спадкодавця, квитанції про оплату комунальних послуг, фотографічні картки, що знаходяться у заявниці, та матеріали спадкової справи, витребуваної судом у приватного нотаріуса.
Після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини звернулися також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак вони не надали нотаріусу на її вимогу жодних документів на підтвердження родинних відносин, що підтверджується копією спадкової справи №20/2018.

Мотивувальна частина
застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на порушенням судом першої інстанції норм норм процесуального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню, з подальшим залишенням заяви про встановлення факту без розгляду.
Задовольняючи вимоги  ОСОБА_1  суд першої інстанції виходив з того, що судом достовірно встановлено факт проживання заявника однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 останні п`ять років у період з 2013 року по день його смерті.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження.
При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, зокрема: взаємовідносини із заявником, які залежать від мети факту, що підлягає встановленню, і можуть вплинути на їх права та обов`язки; організації та установи, у яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.
Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно з ч.2 даної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 Постанови від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Обґрунтовуючи своє право на оскарження ухваленого в справі рішення представник Одеської міської ради посилався на те, що встановлення юридичного факту ОСОБА_1 необхідно для оформлення спадщини.
Як вбачається із роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Разом з тим, ОСОБА_1 просить про встановлення факту прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Аналогічну норму містить пункт 3.21. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Згідно пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку уразі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.
У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно із частинами першою та другою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
За обставин відсутності спадкоємця, який прийняв спадщину, встановлення факту прийняття спадщини необхідно заявнику ОСОБА_1 для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, є підстави для висновку про наявність спору про право, зокрема між ОСОБА_1 та органом місцевого самоврядування, який підлягає вирішенню у позовному провадженні.
Враховуючи вищенаведені обставини апеляційний суд приходить до переконання, що ухвалене з порушенням норм процесуального права рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 - залишенню без розгляду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
Разом з тим, залишення заяви без розгляду не позбавляє ОСОБА_1 права звернутися до суду за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав в позовному провадженні, з залученням до справи тих осіб, на права і обов`язки яких може вплинути майбутнє рішення.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради подану через представника - Бондаренко Ігора Олеговича - задовольнити.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2020 року -скасувати.
Заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи:  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Саганович Олена Юріївна, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду, роз`яснивши заявниці її право на звернення до суду в порядку позовного провадження на загальних підставах.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                 О. В. Князюк

Судді:                                                                         О. М. Таварткіладзе

                                                                                 А. П. Заїкін