КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №753/17285/18                          Головуючий у суді 1 інстанції: Даниленко В.В.
Провадження №22-ц/824/4567/2021     Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
22 червня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                       Невідомої Т.О., Сушко Л.П.
за участю секретарів                             Пітенко І.Ю., Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Паншина Дмитра Дмитровича представника ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 351698,74 грн у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 3516,99 грн витрат на сплату судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.10.2017 року ОСОБА_1 на перехресті вул. М. Бойчука та вул. Л.Українки, керуючи автомобілем марки «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. 10.1, 8.7.3(з) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , керування яким здійснював ОСОБА_2 .
Вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року по справі №757/5004/18-п.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб (автомобіль), що належить позивачу на праві власності, зазнав пошкодження. 
Відповідно до Висновку експертного авто-товарознавчого дослідження №38 від 12 квітня 2018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 351 698,74 грн.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 246 494 грн 04 коп. у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3516,99 грн витрат на сплату судового збору.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року поновлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 05 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Паншин Д.Д. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Здорово». Таким чином, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.
Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що поставлені експерту питання не стосувалися вартості завданого збитку, а лише вартості відновлювального ремонту. 
Крім того, судом безпідставно стягнуто матеріальний збиток без врахування вартості придатних залишків автомобіля, оскільки у випадку недоцільності відновлення автомобіля на цю суму зменшується сума збитку.
Також посилається, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений судом про розгляд справи, судова повістка йому не вручалась.
Звертає увагу й на те, що у травні 2018 року ОСОБА_2 звертався з заявою про виплату завданих ДТП збитків до Моторного (транспортного) страхового бюро України, відповідно чого була заведена справа №50046. 
Адвокат Колдуба М.В. представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства.
У судовому засіданні адвокат Паншин Д.Д. представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Адвокат Кондрасій О.А. представник  ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2017 року о 21 год 05 хв. ОСОБА_1 на перехресті вул. М. Бойчука та вул. Л.Українки, керуючи автомобілем марки «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_3 , порушив п. 10.1, 8.7.3(з) Правил дорожнього руху України, а саме: під час руху не був уважним, при зміні напрямку руху не переконався в безпечності, рухався при вимкненому сигналі додаткової секції світлофора, внаслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . 
Вина ОСОБА_4 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року. (а.с. 6)
Власником автомобіля марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 05 червня 2013 року. (а.с. 5)
Згідно Висновку №38 експертного автотоварознавчого дослідження від 12 квітня 2018 року, складеного судовим експертом Кудинським В.С. , розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 246 494,04 грн. (а.с. 8-24)
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.
Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Здорово», що підтверджується Полісом №АМ/0009420 від 17 травня 2017 року. (а.с. 75)
Згідно Полісу №АМ/0009420 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майно становить 100 000 грн, розмір франшизи - 0 
Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
Згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ «СК «Здорово» не перебуває у процесі припинення та в процесі провадження у справі про банкрутство, санації. 
ОСОБА_2 не надано доказів звернення до ПрАТ «СК «Здорово» з вимогою виплатити страхове відшкодування у розмірі ліміту відповідальності (100 000 грн) та що страховиком відповідача було відмовлено у такій виплаті.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування саме у розмірі 100 000 грн.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
За положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
У п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4 роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно Висновку №38 експертного автотоварознавчого дослідження від 12 квітня 2018 року ринкова вартість транспортного засобу становить 246 494,04 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ - 203 301,24 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ - 351 698,74 грн.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта, що поставлені експерту питання не стосувалися вартості завданого збитку, а лише вартості відновлювального ремонту, оскільки у Висновку №38 експертного автотоварознавчого дослідження зазначено, що перед експертом поставлено питання «Який розмір матеріального збитку завдано власнику транспортного засобу Toyota Corolla 1,33L, р.н. НОМЕР_2 ?».
Згідно висновку експерта №1-31/03 від 30 березня 2021 року вартість ліквідних та працездатних залишків автомобіля «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_2 , що був пошкоджений в ДТП, що сталася 25 жовтня 2017 року, станом на дату ДТП складає 74 506 грн 69 коп. (а.с. 163-173)
Оскільки ОСОБА_2 не визнає автомобіль фізично знищеним та враховуючи розмір ліміту відповідальності, яка може бути відшкодована страховою компанією (100 000 грн), з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 71 987 грн 35 коп. (246 494,04 грн -100 000 грн - 74 506,69 грн = 71 987,35 грн).
Також колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апелянта, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності належним чином повідомленого відповідача, що згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.
Частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року відкрито провадження в справі, призначено судове засідання на 26.02.2019 року 15 год 00 хв. (а.с. 36)
Конверт, направлений ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , повернувся з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».  (а.с. 41)
Матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про наступні судові засідання, призначені на 22.05.209 року 16:30 год, на 10.07.2019 року 14:00 год, на 23.08.2019 року 10:00 год, на 20.09.2019 року 11:30 год, на 05.12.2019 року 09:30 год.
Конверт, направлений ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , про призначення судового засідання на 25.05.2019 року 16:30 год повернувся з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».  (а.с. 53)
Наведене свідчить, що розгляд справи, призначений на 05 грудня 2019 року, відбувся без належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 .
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене без додержанням норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно з ч. ч. 1, 10, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 719 грн 87 коп., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2617 грн 60 коп.
З урахуванням викладеного, колегія суддів на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України стягує із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю понесених судових витрат у розмірі 1897 грн 73 коп.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу адвоката Паншина Дмитра Дмитровича представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 71 987 (сімдесят одну тисячу дев`ятсот вісімдесят сім) грн 35 коп.
Стягнути ізОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  різницю понесених судових витрат у розмірі 1897 грн 73 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      Т.О. Невідома

                                                                                                 Л.П. Сушко