ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 травня 2021 року           справа №200/12165/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів Косик Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року (повне судове рішення складено 15 лютого 2021 року в м. Слов`янську) у справі № 200/12165/20-а (суддя в І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, Лиманської міської ради Донецької області про визнання протиправним формулювання причин звільнення, зобов`язання вчинити певні дії,  

                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області (далі – відповідач-1) та Лиманської міської ради Донецької області (далі – Відповідач-2) про: 
визнання протиправним формулювання причин звільнення у розпорядженні міського голови Лиманської міської ради Донецької області №265-О від 27.11.20;
зобов`язання Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області внести зміни у розпорядження міського голови Лиманської міської ради Донецької області №265-О від 27.11.20, вказавши в ньому «Звільнений у зв`язку із закінчення повноважень відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу 2 «Прикінцеві положення» Закону України від 16.04.20 №562-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад», на підставі п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України»; 
внесення вищевказаних змін до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; 
визнання протиправними дій Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати, одержуваної на посаді старости Рубцівського старостинського округу Лиманської міської ради після закінчення повноважень на період працевлаштування, але не більше шести місяців протиправними;  
зобов`язати Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців у сумі 28087,68 грн за кожен місяць з 28.11.20 по 27.05.21.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що формулювання причин звільнення у розпорядженні міського голови Лиманської міської ради Донецької області № 265-О від 27.11.2020 та в записі № 29 трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 не відповідають чинному законодавству.
Крім того, Відповідачами при звільненні Позивача було порушено ст.ст. 141, 541 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі – Закон № 280/97-ВР), ст.ст. 41, 118 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ст. 33 Закону України від 11.07.2002 № 93-ІУ «Про статус депутатів місцевих рад» (далі – Закон № 9-ІУ), а саме не додержано гарантій щодо збереження середньої заробітної плати, але не більше шести місяців після звільнення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачами висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Вказували на те, що Позивач припинив виконувати свої повноваження відповідно до закону, а отже немає підстав для зміни формулювання звільнення та виплати середнього заробітку за шість місяців.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечувала представник відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
За результатами виборів Рубцівського сільського голови, рішенням Рубцівської сільської ради від 17.11.2010 №VI/I-2 “Про підсумки виборів сільського голови та визнання його повноважень”, визнано повноваження в якості сільського голови - Безгубова Миколи Володимировича.
Рішенням Краснолиманської міської ради від 23.07.2015 № 6/44-3461 «Про добровільне об`єднання територіальних громад», Краснолиманська міська рада об`єдналася з територіальними громадами селищ, сіл Краснолиманського району, в тому числі, з селами Рубці, Лозове, Вовчий Яр Рубцівської сільської ради в Краснолиманську об`єднану територіальну громаду з центром в м. Красний Лиман. Правонаступником активів та пасивів (зобов`язань) міської ради визначено Краснолиманську міську раду, утворену внаслідок добровільного об`єднання.
На виконання вимог п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 05.02.2015 № 157-УІІІ “Про добровільне об`єднання територіальних громад”, рішенням Краснолиманської міської ради від 17.11.2015 №7/1-6 “Про покладання обов`язків старости” вирішено: у селі Рубці, де знаходилася Рубцівська сільська рада, що приєдналася до Краснолиманської міської ради, до обрання на перших виборах старости, покласти виконання обов`язків старости на ОСОБА_1 , який здійснює свої повноваження на території сіл: Рубці, Лозове, Вовчий Яр.
Згідно із розпорядженням міського голови від 04.01.2016 №27-о “Про початок виконання повноважень В.о. старости ОСОБА_1 ”, останній приступив до виконання покладених на нього обов`язків з 01.01.2016. 
Постановою Верховної Ради України від 04.02.2016 “Про перейменування окремих населених пунктів та районів” місто Красний Лиман перейменовано в місто Лиман. 
Вибори старост сіл та селищ Лиманської об`єднаної територіальної громади, в тому числі в населених пунктах: с. Рубці; с. Лозове; с. Вовчий Яр, призначено на 02.10.2016 (рішення Лиманської міської ради від 21.07.2016 №7/12-530 “Про призначення перших виборів старост селищ міського типу, сіл та селищ, розташованих на території Лиманської об`єднаної територіальної громади”).
20.10.2016 Лиманською міською радою прийнято рішення №7/17-766, яким визнано повноваження старости сіл Рубці, Лозове, Вовчий Яр  - ОСОБА_1 , внаслідок чого останній приступив до виконання повноважень старости на території  зазначених сіл на підставі розпорядження міського голови від 20.10.2016 №303-о.
Підпунктом 3 пункту 2 розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону України від 16.04.2020 № 562-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад” (далі - Закон № 562-IX) зі змінами від 16.07.2020 встановлено, що  вибори депутатів сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, не проводяться.
27.11.2020 рішенням Лиманської міської ради №8/1-1 визнано початок повноважень депутатів Лиманської міської ради 8 скликання.
Підпунктом 4 пункту 2 розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону № 562-IX унормовано, що повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, припиняються в день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних на перших місцевих виборах у 2020 році відповідно до підпункту 2 цього пункту.
Тобто 27.11.2020 повноваження Позивача припинилися, а згідно із рішенням Лиманської ради №8/1-13 на посаду старости Рубцівського старостинського округу Лиманської ОТГ було затверджено ОСОБА_2 . Також рішенням №8/1-19 утворено виконавчий комітет Лиманської міської ради, визначено його чисельність та затверджено персональний склад.
Законом України від 16.07.2020 № 805-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства” (далі – Закон № 805-IX) внесено зміни до ст. 541 Закону України “Про місцеве самоврядування”, а саме ч. 1,2 ст. 541 вказаного Закону визначено, що староста затверджується сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Староста є членом виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради за посадою і працює в ньому на постійній основі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з Відповідачем стосовно змісту пп. 4 пункту 2 розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону № 562-IX, ст.ст. 51, 541 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, з яких вбачається, що підставою для закінчення повноважень старости є затвердження відповідною радою на цю посаду іншої особи відповідно до вимог ст. 541 Закону України “Про місцеве самоврядування”. 
Отже 27.11.2020, тобто в день набуття повноважень міською радою, обраною на місцевих виборах 25.10.2020, затвердженням міською радою на посаду старости Рубцівського старостинського округу іншої особи, утворенням виконавчого комітету міської ради та затвердженням його персонального складу, закінчились повноваження старости Рубцівського старостинського округу ОСОБА_1 , що стало підставою для звільнення останнього з займаної посади (розпорядження міського голови від 27.11.2020 №265-о).
До призначення органом місцевого самоврядування старости позивач продовжував виконувати його обов`язки, тому він і був звільнений саме у зв`язку з призначенням нового старости. 
Враховуючи викладене, місцевий суд вірно вважав помилковим твердження Позивача щодо неправильного застосування при його звільненні ч. 1 ст. 541 Закону України “Про місцеве самоврядування” як підстави для його звільнення з займаної посади, а отже і позовні вимоги в цій частині є безпідставними.
Більш того, ОСОБА_1 зазначив, що формулювання такої причини звільнення відповідачем жодним чином не тягне за собою якісь наслідки, стверджує, що має право на формулювання свого звільнення у точній відповідності до вимог закону. Отже, ним не вмотивовано з достатньою обґрунтованістю, в чому саме полягає порушення його прав у зв`язку з визначеним відповідачем формулюванням причини звільнення порівняно із запропонованою позивачем. Колегією суддів в цьому також не вбачається порушень будь-яких його прав.
Роз`яснення, викладені на сайті «Децентралізація», носять лише рекомендаційний характер, і не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Щодо вимоги про необхідність внесення зміни до трудової книжки Позивача,  зазначивши  як підставу звільнення не п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, слід зазначити, що Позивач має право на такий спосіб захисту, аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 465/8060/15-ц (провадження № 61-1266св18), згідно із якою, суд ухвалює рішення про зміну формулювання причин звільнення виключно у тих випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, за умови, що підстава, за якою звільнено працівника, є законною, а неправильним є лише формулювання причин звільнення в наказі та трудовій книжці працівника.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 07.06.2006 № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-ІІІ), посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Статтею 3 Закону № 2493-ІІІ визначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Згідно із п.3 ч.1 ст. 10 Закону № 2493-ІІІ, прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, на посади старости шляхом затвердження відповідною радою.
Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону № 2493-ІІІ, на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 20 Закону № 2493-ІІІ, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.
До звільнення Позивач був посадовою особою місцевого самоврядування в розумінні статей 2, 3 Закону № 2493-ІІІ і його повноваження закінчились в день набуття повноважень Лиманською міською радою 8 скликання, в зв`язку із закінченням строку повноважень міської ради 7 скликання та її виконавчого комітету, до складу якого він входив за посадою, що було зумовлено проведеними виборами до Лиманської міської ради і формуванням нового складу виконавчого комітету.
Тобто посада, на якій перебував ОСОБА_1 , передбачає обмеження щодо строкового перебування на ній, тобто фактично мало місце звільнення позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
Позивача звільнено із підстав, встановлених Законом №280/97-ВР (стаття 541 Закону № 280/97-ВР). 
Пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Так ч. 1 ст. 41 КЗпП України було доповнено п. 5 згідно Закону України від 13.05.2014 N 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів», яка встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб», і є гарантію в таких випадках виплати працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України).
Таким чином, Позивач помилково ототожнює закінчення повноважень старости, як посадової особи місцевого самоврядування, у зв`язку із закінченням строку повноважень ради та її виконавчого комітету, із припиненням виконання повноважень посадових осіб інших суб`єктів господарювання, що передбачено п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 16.01.2018 в справі № 760/9269/15.
Щодо вимог Позивача про визнання протиправними дій Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області щодо невиплати останньому середньої заробітної плати, одержуваної на посаді старости Рубцівського старостинського округу Лиманської міської ради після закінчення повноважень на період працевлаштування, але не більше шести місяців та зобов`язання Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області провести нарахування та виплату Позивачу середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців у сумі 28087,68 грн за кожен місяць з 28.11.20 по 27.05.21, то вони визнані судом першої інстанції необґрунтованими в зв`язку із наступним. 
В період з 01.01.2016 по 20.10.2016 Позивач виконував обов`язки старости Рубцівського старостинського округу, що підтверджено розпорядженням міського голови та записом в трудовій книжці позивача, та отримував заробітну плату за рахунок місцевого бюджету відповідно до штатних розписів по апарату Лиманської міської ради та виконавчих органів міської ради за період з 01.01.2016 по 20.10.2016. 
З 20.10.2016 по 27.11.2020 Позивач здійснював повноваження старости Рубцівського старостинського округу на підставі рішення Лиманської ради від 20.10.2016 №7/17-766, розпорядження міського голови від 20.11.2016 №303-о та отримував заробітну плату за рахунок місцевого бюджету відповідно до штатних розписів по апарату Лиманської міської ради та виконавчих органів міської ради за період з 20.10.2016 по 27.17.2020, тобто включно по день звільнення.
Як на підставу заявленої вимоги Позивач посилається на ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та на ч. 3 ст. 22 Конституції України, якою визначена заборона звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.
Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому Позивач наголошував, що при зайнятті посади старости 20.10.16 мав законні очікування на здійснення гарантій, встановлених ч. 4 ст. 541 Закону № 280/97-ВР закону, а саме на старост поширюються гарантії діяльності депутатів місцевих рад, передбачені Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», якщо інше не встановлено законом.   
Проте, на час початку здійснення повноважень старости Позивачем діяла редакція Закону № 280/97-ВР від 08.10.16, в якій взагалі була відсутня ст. 541, в свою чергу на момент звільнення Позивача з займаної посади 27.11.20 діяла редакція Закону №280/97-ВР від 23.07.20, в якій також відсутня норма щодо відповідних гарантій.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, установі, організації.
У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.
Посаду старости статтею 3 Закону України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» віднесено до виборних посад, на які особи затверджуються відповідною радою. На відміну від інших посадових осіб місцевого самоврядування, до посади старости не встановлюються вимоги щодо рівня освіти, досвіду роботи тощо. Не містять таких вимог щодо старост і Типові професійно-кваліфікаційні характеристики посадових осіб місцевого самоврядування, затверджені наказом Національного агентства України з питань державної служби від 07.11.2019 № 203.
Тому до старост застосовуються положення частини 1 статті 5 Закону № 2493-ІІІ, за вимогами якої право на службу в ОМС мають громадяни України незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території. Положення частини 2 статті 5 Закону (щодо відповідної освіти і професійної підготовки, володіння державною мовою) до старост не застосовується, так як ця норма поширюється на осіб, які призначаються на посади в ОМС. 
Таким чином, враховуючи відсутність посади «виконуючого обов`язки старости» у штатному розписі по апарату Лиманської міської ради та виконавчому комітету міської ради, а також відсутність рівноцінної посади у штатному розписі посади старости, виконавчий комітет Лиманської міської ради не мав можливості зробити пропозицію Позивачу щодо його працевлаштування до виконавчого комітету Лиманської міської ради.
Разом з тим, Законом України від 16.07.2020 № 805-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства” внесено зміни до Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, зокрема статтю 541 викладено в новій редакції.
В ч. 2 ст. 541 ЗУ №280/97-ВР встановлено, що староста є членом виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради за посадою і працює в ньому на постійній основі. 
Згідно із ч. 7 ст. 51 Закону №280/97-ВР, на осіб, які входять до складу виконавчого комітету ради і працюють у ньому на постійній основі, поширюються вимоги щодо обмеження сумісності їх діяльності з іншою роботою (діяльністю), встановлені цим Законом для сільського, селищного, міського голови.
Згідно з частиною 4 статті 12 Закону №280/97-ВР, сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.
Суд першої інстанції зазначив, що КСУ своїм рішенням по справі №1-42/2011 від 26.12.11 визначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. 
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. 
Таким чином, враховуючи, принцип пропорційності, викладений в рішення ЄСПЛ та рішенні КСУ, а також, що на момент прийняття Позивача на роботу та його звільнення, була відсутня норма, що надавала право на грошову виплату, то і позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
В цілому погоджуючись з висновками місцевого суду про необхідність відмови в позові в цій частині, колегія суддів апеляційного суду зазначає також наступне.
Вперше позивач став працювати на виборній посаді в органі місцевого самоврядування, коли за результатами виборів Рубцівського сільського голови, рішенням Рубцівської сільської ради від 17.11.2010 №VI/I-2 “Про підсумки виборів сільського голови та визнання його повноважень”, визнано його повноваження в якості сільського голови.
Після цього ОСОБА_1 до моменту звільнення 27.11.2020 безперервно працював в органі місцевого самоврядування на посаді старости або виконував обов`язки старости, тобто займав виборну посаду.
До зайняття виборної посади в органі місцевого самоврядування ОСОБА_1 працював в Головному управлінні юстиції у Донецькій області головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції (а.с.13-19).
Згідно частин першої та другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.
З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.
Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.
У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.
Позивач взагалі не довів неможливості надання йому відповідної роботи (посади) на період працевлаштування, а за її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому (в даному випадку - головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції) або, за його згодою, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Отже, такі позовні вимоги задоволенню дійсно не підлягають.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі № 200/12165/20-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 18 травня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            Е.Г. Казначеєв 

                                                                                                                                                                                                                                                 Л.В. Ястребова