ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 359/3736/17
адміністративне провадження № К/9901/17537/18, К/9901/17535/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу № 359/3736/17
за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій, провадження у якій відкрито
за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області
на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року 
(ухвалену в складі головуючого судді Борця Є.О.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року
(постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Шурка О.І., суддів: Василенка Я.М., Степанюка А.Г.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у перерахунку раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності згідно із вимогами ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789-ХІІ (у редакції станом на 26 липня 2001), виходячи з розміру 90% від суми місячного (чинного) заробітку за відповідною посадою, визначеної у довідці Генеральної прокуратури України від 01 березня 2017 № 18-126 зп, та виплаті ОСОБА_1 в подальшому пенсії без обмеження її максимальним розміром; 
- зобов`язати Бориспільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності згідно з вимогами ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789-ХІІ (у редакції станом на 26 липня 2001), виходячи з розміру 90% від суми місячного (чинного) заробітку за відповідною посадою, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України від 01 березня 2017 № 18-126зп, та виплачувати її в подальшому без обмеження максимальним розміром, починаючи з 29 березня 2017;
- визнати протиправними дії Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо виплати позивачу пенсії по інвалідності з обмеженням її розміром у сумі 10 740 грн., тобто, десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та відмови у виплаті ОСОБА_1 різниці в пенсії, починаючи з 01 січня 2016, у зв`язку з вищевказаним обмеженням;
- зобов`язати Бориспільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплачувати ОСОБА_1 в подальшому пенсію по інвалідності без обмеження її максимальним розміром та виплатити ОСОБА_1 з 01 січня 2016 різницю в пенсії у зв`язку з її незаконним обмеженням розміром у сумі 10 740 грн., тобто, десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
2. Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою Бориспільського міськрайонного суду від 20 липня 2016 року було зобов`язано Бориспільське об`єднане УПФУ Київської області здійснити позивачу перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України №662 від 4 травня 2016 року, та виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованою та виплаченою пенсією по інвалідності за минулий час. Однак після ухвалення судового рішення розмір заробітної плати позивача знову підвищився. 1 березня 2017 року Генеральна прокуратура України видала йому нову довідку №18-126зп. 29 березня 2017 року ОСОБА_1 подав відповідачу заяву про здійснення перерахунку пенсії по інвалідності в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-126зп від 1 березня 2017 року. Однак 7 квітня 2017 року Бориспільське об`єднане УПФУ Київської області надіслало лист №4047/03, в якому відмовило позивачу у здійсненні перерахунку пенсії по інвалідності. 
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3. 06 жовтня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області     вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій, що полягають у відмові здійснити перерахунок пенсії по інвалідності, а також зобов`язання здійснити перерахунок цієї пенсії та виплатити різницю між виплаченою та пере-рахованою пенсією по інвалідності задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що полягають в ухиленні від здійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії по інвалідності з урахуванням розміру заробітної плати, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-126зп від 1 березня 2017 року.
Зобов`язати Бориспільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі 80% від заробітної плати, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-126зп від 1 березня 2017 року.
Зобов`язати Бориспільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченою та перерахованою пенсію по інвалідності за період часу з 29 березня 2017 року.
У задоволенні адміністративного позову в частині інших вимог ОСОБА_1 відмовити.
4. Задовольняючи частково позовні вимоги  суд першої інстанції керувався тим, що позивач має право на перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-126зп від 1 березня 2017 року. Відмова Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у здійсненні такого перерахунку суперечить ст.501     Закону України «Про прокуратуру», ч.2 ст.14 КАС України та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.     09 листопада 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області -     залишити     без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року -     без змін.
6. Суд апеляційної інстанції залишаючи в силі рішення суду першої інстанції вказав, що позивачу була призначена пенсія по інвалідності вже після того, як було запроваджено обмеження максимального розміру пенсій 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність. Норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії на даний час є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами, а отже, законні підстави для виплати пенсії в більшому, ніж обмежено розмірі, - відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.     28 листопада 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.
8.У касаційній скарзі скаржник просить постанову     Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі № 359/3736/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
          
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. 
У касаційній скарзі відповідач наполягає на тому, що з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено суб`єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру». На час звернення позивача до управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України окремий нормативно-правовий акт не було прийнято, а отже правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача не було.
9. 29 листопада 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 . 
10. У касаційній скарзі скаржник просить постанову     Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі № 359/3736/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та  ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. 
У касаційній скарзі позивач стверджує, що основною юридичною підставою його права на пенсійне забезпечення являються норми ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 №1789-ХІІ у редакції даного Закону станом на 26 липня 2001.
11. 20 грудня 2017 року до Вищого адміністративного суду України від Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області надійшли заперечення на касаційну скаргу позивача.
12. 20 грудня 2017 року до Вищого адміністративного суду України від   ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.
13. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою          Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.
14. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою  ОСОБА_1 .
15.     07 лютого 2018 року справу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду.
16. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2018 року, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Анцупової Т. О., суддів Гриціва М.І., Кравчука В.М.
17. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 26 червня 2019 року, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Анцупової Т.О., було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценко С.Г., Тацій Л.В.
18. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2021 року прийнято до провадження касаційні скарги сторін у справі.
II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи. Ця обставина підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0419954.
У зв`язку з цим 28 травня 2013 року позивачу була призначена пенсія по інвалідності. Після призначення цієї пенсії ОСОБА_1 продовжує працювати в Генеральній прокуратурі України.
29 березня 2017 року ОСОБА_1 подав до Бориспільського об`єднаного УПФУ Київської області заяву, в якій просив відповідача здійснити перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-126зп від 01 березня 2017 року.
07 квітня 2017 року Бориспільське об`єднане УПФУ Київської області надіслало позивачу лист №4047/03, в якому відповідач відмовив ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії по інвалідності.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.
ІІІ.     ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20.  Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі     статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
21.  Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.          
Відповідно до     статті 19 Конституції України     органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими     Конституцією     та законами України.
На час призначення позивачу пенсії, пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.
Відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Згідно з частиною 14 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Як встановлено пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою».
Крім того, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.
Відтак, частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.
Водночас, відповідно до абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень (абзац 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII доповнено реченням щодо тимчасового обмеження максимального розміру пенсії у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2016 року).
Дію вказаної норм продовжено до 31 грудня 2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що постановою Бориспільського міськрайонного суду від 20 липня 2016 року було зобов`язано Бориспільське об`єднане УПФУ Київської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України №662 від 4 травня 2016 року, та виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованою та виплаченою пенсією по інвалідності за минулий час.
Після ухвалення судового рішення розмір заробітної плати позивача знову підвищився. Тому 1 березня 2017 року Генеральна прокуратура України видала ОСОБА_1 нову довідку №18-126зп.
За таких обставин у справі, колегія суддів КАС ВС погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо законності позовних вимог позивача на перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати, визначеної в довідці Генеральної прокуратури України №18-126зп від 1 березня 2017 року.
З приводу відмови судами попередніх інстанцій в задоволенні інших позовних вимог, що стосуються виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром, варто зазначити наступне.
Положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.
На момент звернення позивача щодо проведення перерахунку пенсії, наведеними вище положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 24 липня 2018 року у справі № 554/10456/16-а та у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 686/2428/16-а.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) оскільки положення цієї статті втратили чинність.
За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків в цій частині позовних вимог.
Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України є безпідставними, адже відповідні положення законів не визнані неконституційними Конституційним Судом України (на момент виникнення спірних правовідносин), який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
     Щодо посилання позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає у справі     «Суханов та Ільченко проти України»     (рішення від 26 червня 2014 року, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу Конвенції. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 у справі     «Великода проти України»     Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційних скарг їх не спростовують.
Відповідно до частини третьої     статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України     (надалі також     КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до     закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до     КАС України, внесені     Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим     Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим     Законом.          
Згідно     статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України     суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями     341,     344,     349,     350,     356,     359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.Касаційні скарги ОСОБА_1 та Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення.
2. Постанову     Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі № 359/3736/17  - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                    С.Г. Стеценко
                                                                                                    Л.В. Тацій